972 PÁVAI VAJNA FERENC 
folytatása a Maros mentén fennebb a 302 m magas Mascamál oldalában levő 
kavicsos terrász 265 m magasban. 100 m-rel magasabb útja volt itt valamiféle 
pataknak a Maros ártere felett s ez a patak, úgy látszik, nagyobb esésű volt a felső 
részén, mint az alsón, de azért az egész esés arról tanuskodik, hogy nagyobb 
patak lehetett. Ezt a Medence felé folyó vizet gondolom én annak, amelyik a 
pliocén végén hátráló eróziójával jelentékenyen hozzájárult ahhoz, hogy az 
átnyesett vízválasztón, a megváltozott viszonyok nagyobb vízmennyisége, a 
Maros erre lefolyhasson. A dévai oldalon azonban a leírt plostina kavicsok, szem- 
ben az itt érintett patakmederrel, magasabban fekszenek, határozott térszint 
alkotva 497, 288, 279 m magasság között s így azt kell hinnünk, hogy a plostina 
kavicsok idősebbek ennél a mederfenéknél. Hanem az sem érdektelen, hogy 
Marosnémetin alul a Bezsán házcsoport felett a 8355 m-es pont alatti lapos terü- 
let keresztjénél 277 m magasságban vagyunk, tehát 98 m-rel a mai ártér felett. 
A branyicskai hid felett az erdő alatti párkány már csak 84 m-rel magasabb s a 
magányosan álló lenyesett Magureu már csupán 78 m-re emelkedik a guinter 
fölé. Bár nem olyan világos itt az összefüggés, mint a másik oldalon az ellenkező 
irányú lejtőnél, a további vizsgálatok itt is deríthetnek ki valamit. 
A zámi szorost hasonlóképen vághatta át valamiféle pliocén patak, amely 
a glódgilesdi 15 lehetett, amelyről, a vízmedreknek a kőzetekhez való viszonyát 
ismerve, egyáltalán nem látszik lehetetlennek az, hogy először nem a homogén 
mészkőbe mélyesztette medrét a Magura ÉK-i oldalán, hanem a szétporló andezit 
tufába s valahol a mai 2831 m-es pont tájától a Maros medre mentén mozgott és 
pedig a magassági viszonyokból itélve a pliocénnek egészen a végén. (34. ábra.) 
A patak későbbi mederváltozását a Magura dolináira gondolva, olyan formában 
képzelem, hogy a mai patak-szoros táján valamelyes elaggott dolina rejtett üregei 
megnyitották a patak útját a keskeny mészkő gáton keresztül az előbbinél nagyobb 
eséssel. A Maros pedig később ezen az elhagyott patakmedren vette az útját, 
miután egy másik patak meg valószínűleg Bursuk felől vágódott be idáig. 
Ezek persze jobbára hipotézisek, amelyekre a Magura DK-i oldalán levő 
eróziósnak látszó fülkék adnak csak némi támpontot, de amelyek érdemesek 
arra, hogy a további vizsgálatok során foglalkozzunk velük. Tovább haladva 
a Kapriora, Zám, Temesesd, (Godinesd közötti tektonikus vonal mentén, a 
Marosvölgy, Zám— Kapriora közötti szakaszán a legszebb bizonyítékát láthatjuk 
annak, amit az előbb mondottam, hogy a homogén kőzetek mellett a lefolyó 
víz a szétporló, de azért meredek martban sokáig megálló heterogén kőzetekbe 
mossák ki medrüket. 
A terrászok leírásánál láttuk, hogy ennek a völgyrésznek barlangnyílásai 
és terrászmaradványai azt bizonyítják, hogy a Maros itt is erózióval mélyítette 
a medrét fokozatosan, de a jura mészkőfal iránya és egész külseje elárulja, hogy 
a Maros a mészkőfal mellett elhaladva egész sokszor 2 km-nél is szélesebb völgyét 
jórészben a heterogén vulkáni közetekbe vájta ki az ide benyúló mediterrán 
képződmények mellett. Ha Kaproira alsó vége felett megtekintjük a 219 m-es 
pont nyeregszerű környékét, azt találjuk, hogy ott a jura mészkő egyenes vonalá- 
tól É felé még majdnem egy kilométernyire ugrik előre s csak azután követ- 
kezik a granitit és annak szegélyfáciese még előbb. De a 219 m-es pont körül 
egyebet is találunk, ott van a vörös agyag és jura mészkő között az a kavics, 
