A MAROSVÖLGY KIALAKULÁSÁRÓL. 275 
Az egésznek a lényege az, hogy itt az alsó pleisztocénben kétszer vágódott 
be a lefolyó víz intenzivebben, míg a Maros medrében általában csak egyszer. 
Ennek a jelenségnek azt hiszem két oka lehet, az egyik az erózióbázis a Piski— 
Déva közötti Marosmeder sülyedése, de akkor ennek terrászként itt is meg 
volna a nyoma, a másik a Sztrigy vízgyüjtő területének e korú bebizonyított 
eljegesedése. Nem mondom, hogy igen, de mégis érdemesnek gondolom a fáradsá- 
got arra, hogy ebben az irányban, ennek a terrásznak az alapján a pleisztocén 
első felében, annak közepe táján egy esetleges interglacialis idő nyomaira kutas- 
sunk, amire különben némileg a brassói fauna is utal. 
Talán itt lesz leginkább alkalomszerű megemlítenem, hogy a piski ren- 
dezőpályaudvarnál föltárt felső pleisztocén, vagyis városi terrász fedő kavicsában 
első ottjártamkor egy olyan tüzkődarabot szedtem ki, amelyen az emberi meg- 
munkálás nyomait vélem fölismerni s ez a megmunkálás és annak alakja jól meg- 
egyezik azok közül a pleisztocén eolitek közül egy nehánnyal, amelyeket Rütó 
küldött a Földtani Intézetnek. 
Végre még arra a jelenségre akarok reámutatni a Maros völgyére vonat- 
kozólag, hogy amig az bent a medencében Déva? Nagyenyed, Marosújvár kör- 
nyékén és bízvást merem állítani, hogy más helyen is vastagon fel van töltve 
holocén és nem lehetetlen, hogy részben éppen legfelső pleisztocén hordalékkal 
(31. ábra.), addig a Déva alatti és Lippai szorosok közötti szakaszon helyenként 
a Marosból ma is sziklazátnyok állanak ki. 
Így a zámi szorosban a malmok alatt a sziget végénél két ilyen diabazból 
álló zátony 60—70 cm magasan állott ki 1910 augusztus 24-én a vízből (84. ábra.) 
s a malmok felett is a 69-es számú őrházzal szemben a balpart közelében az egész 
mederfenék  alsókrétakorú homokkősziklából áll. Ezekre a sziklazátonyokra 
vonatkozólag a legjobb felvilágosítást tudnak adni azok, akik a régi sószállító 
hajókkal vagy tutajokkal járták végig a Maros medrét, hiszen ezekre a legnagyobb 
veszedelmet rejtik magukban ezek a zátonyok. 
Így Turduj Péter, a zámi szoros öreg molnárja, aki mind a kétféle alkal- 
matossággal sokszor megtette a marosmenti utat, az első sziklazátonyokra a 
marozbrettyei Magura alait, a lesnyeki patak torkolatánál emlékszik. Majd 
lennebb a Dobrai patak beömlése alatt. Ugyancsak ő a zámi szorosban egyik 
parttól a másikig észlelte a sziklazátonyokat. Magam mederből kiálló szikla- 
zátonyokat figyeltem még meg lennebb ott, ahol Pozsoga alatt a Maros a jura 
mészkövet egy kissé kikezdette, amint az már a térképen is kivehető. Itt a zá- 
tonyok valószínűleg csak a balpartra szorítkoznak. A Kapriora alatti granititba 
vájt szorosban, amint azt előre vártam, ugyancsak sziklazátonyokat figyeltem 
meg. Valószínű, hogy a további vizsgálatok még több helyen fognak kimutat- 
hatni, jeléül annak, hogy a Marosmeder Déva—Lippa közötti szakaszán több 
helyen nemcsak hogy nincsen feltöltve, de határozottan az alapkőzetbe van 
mélyesztve s ebben az erózió ma is tart. 
1 Dr. KoRmos TIVADAR: A tatai őskőkori telep. (M. kir. Földt. Int. Évkönyve XX. 
köt. 1. füz.) 
? L. Földtani Közlöny 39. évf. 325. oldal. 
