278 PÁVAI VAJNA FERENC 
tölgyek, amelyek még abból az időből maradtak tanunak, amikor az erdő a lapos 
városi terrászra 18 lenyúlt. De a marossolymosi téglavetőben megint 8 m vastag 
rétegzetlen mészeres löszt találunk kavics és ártéri homok felett az ő jellemző 
csigáival. (32. abra.) Iz is szintén a 20 m-es terrászon van, világos jeléül annak, 
hogy ez a lösz a pleisztocén második fele előtt nem képződhetett s a felső pleisz- 
tocénban is csak ott, ahol a völgyfenék egyes részeit már nem érték el az áradások. 
Tovább Branyicskánál a felső pleisztocén terrász fedője megint jól fel 
van tárva, de itt már az a több méter vastag kőzet nem lösz, hanem ritkán bab- 
érces vörös agyag, amely bár eredetileg nem réteges, a benne végbement át- 
alakulások szerint különböző színű és összetartású a martban és ez látszólag 
rétegességet kölcsönöz neki. Hogyatt éppen az eddig látottak alapján a növényzet 
hatására átalakult löszszel van dolgunk, kétségtelen s végtelen örömömre szol- 
gált, amikor visszatérve Lóczy tanár úrnak cMagyarország felső pleisztocén 
és holocén korszakának klimájárób című értekezését olvasva azt láttam, hogy 
amit TRerrz úrtól tanultam és magam is tapasztaltam, ő megerősíti, amikor azt 
mondja, hogy ta vasborsos agyag kilugzott, mésztelenített lösznek vehetős.! 
A Maros völgyének ezen az alig pár kilométeres szakaszán, ahol hol lösz, 
hol vörös agyag fordul elő, ugyanolyan területen a felső pleisztocén terrászon 
lehetetlen, hogy e a vegetációnak tulajdonítható átalakulás elkerülje figyel- 
münket. A Marosvölgy mentén lefelé Lippáig részemről több helyen löszt nem 
figyeltem meg, de Lóczy dr. az 1884. évi jelentésében a milovai hegyfok végénél, 
közel a 29-es őrházhoz említ löszt. Szorvracm dr. pedig 1891-iki jelentésében 
Kelmáknál a Jagonita ÉK-i árkáról írja, hogy az út felé sárga, homokos lösz 
féle agyag van, amely jellemző meredek falban áll és alatta kavicsos agyagot 
találunk. Lippán a kálvária alatt találtam megint s Lóczy az ó-poulisi szőlőárkok- 
ból említ löszt, de ezek már a nagy Magyar medencéhez tartoznak. Lényeges csak 
az, hogy a Maros Déva—Lippa közötti szakaszaban több helyen megtaláljuk a löszt 
s ha helyes az a megfigyelésünk, hogy a vörös és vasborsos agyag, amely a Maros 
völgyében tipusosan Laszónál lép föl már, ugyancsak hulló porból keletkezett. 
világos, hogy a löszképződésre alkalmas körülmények nemcsak a Magyar medencé- 
ben és Dunántúl, meg az Erdélyrészi medencében voltak meg a pleisztocén második 
felében, hanem az akkor alig 10—15 m-rel magasabban folyó Maros mentén 18 
a két medence között. De ha lösz és vasborsos agyag az a föld, amely a felső pleisz- 
tocén terrászt borítja itt és S$TRÖMPL adataira támaszkodva a visegrádi szorosban 
és hulló porból alakult át a vasborsos agyag, akkor nem lehet a legtöbb esetben 
olyannak tekintenünk az utóbbit, mint amelyik khatárréteg a congeria-rétegek 
és diluvium közötts. Nem lehet határréteg, mert jóval később a pleisztocén máso- 
dik felében képződött, különben nem fedhetné a 20 m-es terrászt. 
Lóczy igazgató 1885. évi jelentésében Vingáról közölt egy szelvényt, 
amelyben vörös vasborsos agyag alatt típusos lösz van csigákkal, tehát itt sem 
határréteg, sőt ha az eddigi megfigyelések helyesék, az ilyen agyagréteg csak 
utólagos átalakulás eredménye. 
hd 
1 A Magy. Kir. Földtani Intézet Népszerű kiadványai. II. köt. 3. füz. 73. old. 
