282 D: SIGMOND ELEK 
sósav oldó hatása természetes határának; (natural limit) megállapítására épí- 
tette fel. -S0ils c. könyvében (340 I.) ezt következőképpen indokolja : 
Szerző (HitGARD) kAbban a meggyőződésben, hogy egységes megállapo- 
dásra csak akkor juthatunk, ha természetes határoláson alapuló módszert vá- 
lasztunk ki, OWEN és PÉTER RÓBERT nyomán haladva, arra törekedett, hogy ta- 
lajra vonatkozólag a megfelelő sav oldó hatásának természetes határát, a maxi- 
mális határnak megfelelő időt és savtöménységet véglegesen megállapítsa. 
Ismeretes dolog az ís, hogy ezen természetes határ megállapításakor HIL- 
GARD azokra a klasszikus munkákra támaszkodott, melyeket dr. Rh. H. SouGH- 
RIDGE 1871 és 1872-ben az ő utasításai alapján végzett. Ezen analitikai munkák 
alapján ugyanis kiderült, hogy az 110, 17115 és 17160 fs.-ú sósavak közül az 17115 
fs.-ú old. ki legtöbbet a talajból. 
Ha még tekintetbe vesszük azt is, hogy OWEN és HILGARD! azt tapasz- 
talták, hogy az 17115 fs.-ú sósav sűrűsége (LUNGE és MARCHLEwSKki! ? szerint meg- 
felel a d4"— 17115 egy 22:8997-os sósavnak) a desztillálás közben állandó, míg 
az ennél töményebb vagy hígabb sósavat használva az első harmad lepárlása 
után körülbelül a fenti töménységű sav marad vissza, úgy látszik, hogy igaza 
volt HILGARDNAK, mikor a sósav töménységének természetes határául az 1115 
fs.-t állapította meg. OWEN és HirGaARD kísérleteit mi is ellenőriztük és megerő- 
sítő eredményre jutottunk. Ezen koncentráció ellen a II. agrogeologiai konferen- 
cián csak dr. VESTERBERG ALBERT szólalt fel és pedig következő módon : (3IG- 
MoND tanár a ,maximális oldhatóság" meghatározására használandó sósav tö- 
ménységét illetőleg az 17115 fs.-ú (— 2394-os) sósavat ajánlotta. Ezt nem tudva 
ő (VESTBERG) régóta 209/-os sósavat használt, ATTENBERG, WEIBULL és mások 
pedig 1897-ossal dolgoztak. Ilyen kis külömbségek esetében könnyű volna egy 
középértékben megállapodni és talán a 2094-os savat választani, annál is inkább, 
mert ez éppen 6-szor normal savnak felel meg? 
VESTERBERGNEK 1913 szept. 16-án keltezett, hozzám intézett írásbeli 
észrevételeiben fent idézett indítványát következőképpen indokolta meg. 
2 
cHa HirGARD és másokkal egybehangzóan 1115 fs., vagy az általam java- 
solt 6-szor normal, kereken 110 fs.-ú sósavval dolgozunk, ez a külömbség nem 
lényeges, mert mindkét esetben ha a forralás csak 1—2 óráig tart, a sav tömény- 
sége érdemlegesen nem változik. Tömény 119 fs.-ú sósav használata kockázatos 
lehet, mert: 1. ennek erőssége HCI-gáz veszteség következtében lényegesen 
megváltozik és 2. valószínűleg az erős sav az el nem mállott ásványokat és a kaolin- 
szerű anyagokat (van BEMMELEN B. komplexumát) nagy mértékben megtámadja. 
Dr. D. J. HissIwsx is 1911 április 27-iki levelében következőképpen nyilat- 
kozik : 
Állandó forráspontú keverék használatának előnye valóban jelentékeny, 
ha a forrási idő 5 napig tart. Egy vagy két órai főzés esetében azonban magától 
elesik, mert e rövid forralás alatt a keverék sűrűsége alig változik. 
1 Agricultural Science 1894 8 et seg. 
? Zeitschr. f. angew. Chemie 4. 1913 ref. in Landolt-Börnstein-Meyerhoffer cPhysi- 
kalisch-chemische Tabellens III. Autlage, S. 324. 
3 5. lapon. 
