ISMERTETÉSEK. 299 
A VIegyásza főtömege felsőmediterránkori dácit. A (setrás- 
hegységben a felsőmediterrán végén rövid ideig tartott a vulkánizmus. 
A bazaltok három csoportja ellentétben az andezitekkel, nem alkotnak 
összefüggő egészet, hanem izolált kitörésekből állanak. Leginkább szubmarin 
eredetűek s pliocén korúak. Egy általános sülyedéssel hozhatók kapcsolatba. 
A további fejezet a Magyar harmadkori tengert ismerteti, amely 
főbb vonásaiban már a krétakor végén megalakult s a neogénben csak 200,000 km 
területű volt. A partok mentén s a szigeteken emelkedtek a vulkánok. 
Szerző most már elénk állította a magyar vulkánokról és a magyar tengerre 
vonatkozó ismereteinket, ezek alapján a magyarországi vulkánizmus okait ku- 
tatja és dacára annak, hogy a mi vulkánjaink mind legalább is a tenger közelében, 
de leginkább annak partján és szigeteken működtek, mégis azt találja, hogy a 
tenger közelsége nincs oki összefüggésben a magyar vulkánizmussal. Ez össze- 
függés feltételezése nem ad magyarázatot arra, hogy mért van a Magyar Közép- 
hegységben az andezit erupció az alsómediterrán végén, keleten a dácit erupciók 
a felsőmediterránban, Erdély andezitjeié a szarmatában, a Hargittában a pontusi 
kor végén ; a bazaltok erupciója is a pontusi kor végén. Másrészt, mi magyarázza 
a vulkánizmus hiányát a paleogénben? Mindeneket egybevetve, arra az ered- 
ményre jut, hogy nálunk a vulkánizmus a pannon-medence sülyedésével függ 
össze, amely sülyedés kéregmozgással járt. Már pedig ezek a mozgások nyugaton 
a mediterránban voltak intenzivebbek, mint a szarmatában, keleten pedig a 
pliocénben. Ez a kéregmozgás vándorlás a gyűrődés eltolódásának felel meg. 
Morvaországban és nyugati Galiciában csak a legidősebb miocén gyűrődött ; 
keleti Galiciában a fiatalabb miocén is, míg Romániában a szarmata és a pliocén 
is. Ezzel analog a vulkánok kitörésének fent említett vándorlása. Az erupciók 
természetesen leginkább a sülyedéses terület szélein folynak le. A magyar vulká- 
nok tehát sülyedéssel mutatnak kapcsolatot s ez magyarázza a tengerhez való 
közelségüket, mert a tenger is ugyanazon októl (sülyedés) függ. 
Ezután a szerző külön fejezetekben hasonló módon vizsgálja a csehországi, 
a franciaországi, a déli Tafeljura, a Kaiserstuhl, az Odenwald és a Középnémet 
vulkáni területeket, amelyeket részletesebben nem ismertettek. 
Alább az egész dolgozat főbb eredményeit sorolom fel s ezek: A megvizs- 
gált harmadkori vulkánok közül tenger partján csak a magyarországi vulkánok 
voltak. (Ezek ugyan a legjelentékenyebbek.) A csehországi vulkánoknak az azonos- 
korú legközelebbi tenger partjától az átlagos távolsága 150 km; a franciaorszá- 
giaké 200 km; a déli Tafeljura vulkánjai felső miocénkort véve alapul, több 
mint 400 km-nyire s a közép- és északnémetországi vulkánok még a középmiocén 
transzgresszióban is 100—240 km-nyire vannak. Ennélfogva Magyarország ki- 
vételével tekintetbe sem jöhet a tengervíz behatolása a vulkánizmus okául. Édes- 
vizi lerakodások a tengerektől távol levő vulkánoknál azonban mindig talál- 
. hatók. 
Valamennyi megbeszélt vulkánterületre közös jelleg a tektonikailag zavart 
övekben való fellépés. Legtöbbjük sülyedéses területek szélén vannak. A sülyedés 
igen gyakran idősebb, mint a vele összefüggő vulkánok. A vulkánok nagysága 
és a tektonika között szintén van összefüggés. Az erupció centrumok s a fő vulkáni 
működési helyek főtöréseken vannak (Magyarország, Csehország, Franciaország) . 
204 
