480 Dr BALLÓ REZSŐ 
mennyiségű MgCl,-ot is adtam hozzá, amennyi az egyensúly beállta után 
az oldatban maradt, nehogy ily módon túlságosan eltolassék a reakcióban 
résztvevő CaCl, és MgCI, aránya. Ennélfogva a diffuziós közeg literenként 
24—275 g konyhasó mellett 4—5 gr MgCI,1-6 HJO 0-25 g (H,N), SO, 
1 g KHCO,-t 15 tartalmazott. Az egyes kísérletek leírásánál azonban csakis 
az oldat konyhasómennyiségét adom meg. 
A kísérleteket különböző idő multán, 1"5—15 hónap elmulta után 
bontottam föl, hogy a levált kristályokat az egyensúly beállásának külön- 
böző fokában vizsgálhassam. Minden esetben tapasztaltam, hogy a kísér- 
leteknél alkalmazott elzárási mód bevált, amennyiben a nagy hengerben a 
folyadék fölött levő légkörben elaludt az égő gyújtószál, jelezve, hogy 
a CO, nem diffundált ki. Az elemzés céljaira kiemelt oldatokban meghatá- 
roztam a CO,, a Ca, a Mg és a Cl mennyiségét. Ha mind a három edényben 
az oldalak összetétele azonos volt, akkor az egyensúly már beállott és a 
reakció befejeződött, ha nem úgy a különbözőség arányából hozzávetőleg 
megbecsülhetjük a folyamat előrehaladott voltát. A kristályos anyagok- 
ban meghatároztam a Ca a Mg, a CO, a H,O és a hozzájuk tapadó NaCI 
mennyiségét. A kristálytani vizsgálatokat javarészt JuGovics Lagos dr. 
egyet. tanársegéd úr volt szíves eszközölni. Sajnos, az anyag rendkívül 
finom szferolitos szerkezete csakis a fajsúly és a fénytörés meghatározását 
engedte csak meg. 
A fajsúlyokat lebegtetési módszerrel határozta meg, nehéz folyadékul 
THoutLEr-féle oldat szolgált. Az oldat fajsúlyát pedig WEsrTPHAL-féle mér- 
leggel határozta meg. Mivel az anyag nagyon porozus volt és így a hozzá- 
tapadó levegőbuborékok az anyag fajsúlyát megváltoztatták volna, úgy 
járt el, hogy a vizsgálandó anyagot a THourpr-oldatban exikátorba tette 
és a levegőt kiszivattyúzta. 
Mint alább az egyes kíisérleteknél látható, egy-egy anyagnál több 
mérést 15 végzett és az így nyert adatok középértékét vette. 
Az anyag porozus és átlátszatlan volta lehetetlenné tette a beha- 
tóbb optikai vizsgálatot. Csak a nagyobb gömbalakú képződményekből 
lehetett annyira vékony csiszolatot készíteni, hogy e gömböcskék szferolitos 
szerkezetét magvizsgálhatta. A fénytörés megállapítására a BEcKE-féle 
módszert használta. Különféle erősen fénytörő folyadékokba ágyazta a 
porított anyagot és az említett módszerrel meghatározta a két határ- 
értéket, melynél nagyobb és melynél kisebb az anyag fénytörése, azután 
az illető folyadékok törési együtthatóját határozta meg Na fénynél. 
Az egyes kísérletek leírását a következőkben adom. A kísérletek az olda- 
tok konyhasótartalmának növekedése sorrendjében következnek. 
