A BUDA —PILIS—ESZTERGOMI HEGYCSOPORT. 561 
ről feltűnik és egyúttal a pilis—solymári sülyedt mező északkeleti hatá- 
rául tűzhetjük ki. Itt Csobánka vidékén ezzel a főtörésvonallal párhuza- 
mosan haladó vetődések az alaphegység triaszképződményeit kulisszaszerű- 
leg egy vonalban dél felé lökik előre, míg egy, ebben az irányban legjobban 
előretolt letörést, s amely itt a Garancshegy déli leszakadását eredményezi, 
még messzebbre tovább délkeletre Ó-Buda irányában követhetünk. A pilis — 
solymári árkos sülyedés tehát nem más, mint egy árok, amelynek tengelye 
északnyugat-délkeleti irányt követ. Magában e lesülyedt terület belsejében 
szintén vannak letörések, amelyek ugyanabban az irányban haladnak, 
igy például Pilisvörösvár és Pilisszentiván községek között. Ennek az 
árkos vidéknek annyira ki vannak fejlődve az északkelet-délnyugat irányú 
törésvonalai, hogy az ezekre merőlegesen elhelyezkedő hosszanti vetődések 
itt nem lépnek előtérbe és itt e környék arculatát nem jellemzik, azonban 
az árok szegélyzetén ismét könnyen felismerhetők, és pedig az árok egymás- 
sal szemben fekvő mindkét szegélyzetén, amely vetődések egymásnak meg- 
felelni látszanak. 
Pilisborosjenő és Üröm lépcsőzetes vidéke. A soly- 
mári-völgy vidékén szélesen elterülő peremvetődés hosszában, valamint a 
Fehérhegy és Steimriegel lejtőinek mentén az előbb említett solymár— pilis- 
vörösvári árkos vidék felett emelkedik ki a pilisborosjenő—ürömi plató. Ez a 
plató rögös vidék, amely a pilis-solymári sülyedt mezőből négy törésvonal 
mentén lépcsőzetesen emelkedik ki, amelyet a 46-ik ábra is feltüntet. Ennek 
a letöréses vidéknek lépcsőzetes fölépülését legjobban a nyugati oldaláról 
tekinthetjük át, ott, ahol egy hatalmas, mintegy észak-dél irányban 
haladó hosszanti vetődés, amely délen szorosan Csobánka községre tá- 
maszkodik, ezeket a triaszlépcsőket elválasztja az ezektől nyugatra fekvő 
és hozzájuk képest mélyebbre sülyedt leszakadt pikkelyektől, a Drenek, 
Ziribar és Garancshegytől, amelyek a pilis—solymári sülyedt terület északi 
pereméül szolgálnak. Ha a Fehérhegy tetejéről észak és nyugatfelé tekin- 
tünk, látjuk tisztán és világosan, hogy a triaszkorú alaphegység, amelyet 
itt csak az oligocénkorú hárshegyi homokkő borít, szigetszerűleg miképen 
van jobbról balra, lépcsőzetesen vetődések által eltolódva. Ezt a képet 
mutatja a 46. ábra 15. A Csobánkától délfelé haladó keresztletörés hosszá- 
ban, tehát ott, ahol mi a 46. ábrán a hegygerincet a háttér felé letörni 
látjuk, kuliszaszerűen helyezkedik el északnyugat-délkelet irányban, a 
Nagy Kevély kiemelkedő magaslata által dominálva, a négy lépcsőzetes 
fokozat, a vidék arculatából élesen kiválva. E táblák a csobánkai letörés 
felé kopár sziklafalakat mutatnak, mig délnyugat felé, Pilisborosjenő i1rá- 
nyában (46. ábra jobboldalánja hosszan elterülő keskeny táblákat löszréteg 
borítja. Ez a tájkép már első pillantásra azt mutatja, hogy lépcsőzetes vidék 
áll szemünk előtt, amelynek legfelső emelete északon a Nagy Kevély gerince, 
amelytől délnyugati irányba helyezkedtek el a lépcsőzetesen leszakadt rögök 
