568 D: TAEGER HENRIK 
felé. Ezek a terciérképződmények, amelyek a Bajót-Lábatlan és Piszke 
környékén levő fennsíkot alkotják, számos kisebb vetődés és rétegeltolódás 
által vannak megzavarva, amely tektonikai vonalak azonban néhány mé- 
ternél nem hosszabbak. Épen ezért ezek a helyi törésvonalak a felszínen 
vagy a vidék arculatán általában tisztán és világosan nem követhetők. 
Csak különösen kedvező feltárások, mint amelyek Nyergesujfalunál a Duna 
mentén az eocénre közvetlenül rátelepült alsó oligocénlerakódásokat szelik, 
engednék gyanítani hozzávetőleg, hogy ezek az óharmadkorú rétegtömegek 
nemcsak hellyel-közzel a fennsik ezen meredek leszakadásainál a Duna 
felé a megyei országúton, hanem általában mindenütt ehhez hasonló törések 
által, egészen a legalsóbb rétegekig vannak megzavarva. Ezeknek az elmoz- 
dulásoknak fekvéséről és irányzatáról azonban ma még pontos adatok 
nem közölhetők. 
Az esztergomi öböl. Az előbb említett hatalmas törés- 
vonal fölött, amely  Pilisszántótól Kesztölcön keresztül Kenyérmező- 
major felé halad, északfelé egy hosszúra nyujtott triaszfal emelkedik, a 
Nagyszikla, amelynek hosszanti folytatása trachitcsúcsokkal megrakva 
egészen a Strázsahegynek eocén homokkővel borított triasztömegéig halad, 
míg ettől a vonaltól délre Csévtől Dorog felé egészen a Dunáig a vidék 
árokszerű leszakadást mutat. Az a falszerű hegyvonulat, amely az eszter- 
gomi öblöt délfelől körülövezi, több, az előbb említett főtörésvonalra 
merőlegesen helyezkedő hasadással van tagolva. A Pilishegy éles letörései, 
vagy nyugaton a Nagyszikla és Bélaszikla, vagy pedig a Strázsahegy mere- 
dek délnyugati letörése mutatják világosan e vidék törésvonalait. Erre az 
alaphegységvonulatra dől rá északon az eocén és gyengén lejtősödik az 
esztergomi öböl felé, amely csak itt fejlődik ki. A szintén triaszból 
fölépült átellenes hegyvonulatnak nyugati homlokzata 15 kibukkanik : 
ez az esztergomi várhegy, amely egy törésvonal mentén emelkedik ki a 
Duna vonalából; hozzá simulnak a déli szárnyhoz hasonlóan, csak hogy 
fordított hajlással a Tamáshegyen kifejlődött eocénkorú striatarétegek. 
Tovább keleten azonban az esztergomi öbölnek ezt az átellenes szárnyát 
fiatal képződmények borítják el és pedig mindenekelőtt a lösz, kiscelli 
agyagosmárga és messze kelet felé hatalmas platóvá kiszélesedő trachit- 
és breccia- tömegek, amelyek itt felülkerekednek. Ennek megfelelően az 
esztergomi öblöt egy triaszkorú teknőnek tekinthetjük, amelyet eocén- 
korú medenceüledékek, kiscelh agyagosmárga és pectunculushomok tölte- 
nek föl; ezeket a rétegeket trachitkürtők törik át, keleten pedig szintén 
vulkánikus tufából és brecciából álló hatalmas platófalak fedik el. Ezek 
a fennsíkok, amelyek itt hatalmas kiterjedésűek és messze kelet felé e 
vidék képét jellemzik, azt látszanak bizonyítani, hogy itt egy hatalmas, 
talán szármátkorú abráziós korszak nyomaival van dolgunk. Ezeket a 
kérdéseket azonban itt csak röviden érintem, mert tüzetes geografial ta- 
