ADATOK AZ ESZTERGOMVIDÉKI TRIÁSZ ISMERETÉHEZ. 
Megalodus Hoernesi FRgEcH var. rotundata nov. var. 
III. tábla, 14—d. ábra. 
Egy balteknő kőbelének töredéke ez, melyen a zárószerkezet lenyomata 
hiányzik. A M. Hoernest faj alakkörének körvonala — különösen búbnézetben — 
oly jellemző, hogy a zárószerkezet teljes hiánya mellett is lehetséges ennek alapján 
az alak fölismerése. A körvonal jellegzetességét a kétoldalt sekély barázdaszerű 
mélyedéstől kísért erősen kifejlődött hátsó él adja meg. Példányom körvonala 
főbb vonásokban megegyezést mutat a M. Hoernesi alakköréével, részleteiben 
azonban eltér úgy a típustól, mint az elongata változattól. A búbcsap kevéssé 
előreálló, nem mell-, hanem befelé, a zárósperem fölé hajló úgy, mint a M. Seccoi 
PAR. (— M. Lóczyi R. Hornya), úgy, hogy a búbcsap mellső oldala egyenes, nem 
beöblösödő, mint egyéb megalodus fajoknál. A hátsó él erősen hajlott és a búb- 
csap sajátságos állásánál fogva inkább púposnak mondható, semmint egyenletesen 
íveltnek. A hasi perem alakja a kőbél sérülése folytán nem észlelhető, de hasonló 
lehet a típuséhoz, legföljebb kevéssel kerekebb. Közepesen domború, laposabb, 
mint a típus, de domborúbb az elongata változatnál. t 
xk 
A másik kettőt a M. Seccot PARoNA fiatal példányának vehetjük (III. tábla, 
2. ábra). A M. Seccot PARONA azonos a M. Lóczyi HoERw.-el, mint azt DI STEFANO ! 
újabban kimutatta s miként azt PARoNA tanár legújabb hozzászólásában igazolta ? 
úgy, hogy az utóbbi az előbbi szinonimájának tekintendő. 
A myophoriák töredékes lenyomatok alakjában maradtak meg, 
közelebbi meghatározásuk tehát lehetetlen. 
A csigákat egy közelebbről meg nem határozható alakon kívül a 
Loxonema (?) nemre utaló kőbél töredéke képviselt. 
A Schafhüutha Mellingi főleg a raibli és tóri rétegekben gyakori és hazánkon 
belül eddig csakis ezekből a rétegekből említik. A lombardiai Alpok fődolomitjából 
GALDIERI 3 és Di STEFANo ! azonban ismételten kimutatták típusos nórikumi 
fajok társaságában úgy, hogy nem tekinthető kizárólag a raibli rétegekre jel- 
lemző fajnak. Áthúzódnak a nórikumi emeletbea myophoriá k is. A Megalodus 
Hoernest és változatai a fődolomit mélyebb szintjeire jellemzők, a M. Seccoi hasonló- 
képen ismeretes már a dolomit mélyebb, a, raiblival határos szintjeiből, a Loronema 
nem pedig határozottan a nórikumi emeletre jellemző. 
Ez a kis fauna tehát a nórikumi emeletű fődolomitra, még pedig 
annak mélyebb, a raiblival határos részére utal. 
1 La Dolomia principale dei dintorni di Palermo e di Castellamare del Golfo. ( Trepani) 
Palaeont. Ital. XVIII. 1912. 
2? PaAPP KÁROLY : Jelentés az 1913. évi olaszországi tanulmányútról. M. k. Földtani 
Intézet Jelentése az 1913. évről, 582—583. oldal (A Megalodus Seccoi és Lóczyi). 
3 La malacofauna triassica di Giffoni nel Salernitano. Atti d. R. Accad. d. Scienz. 
Fis. Math. d. Napoli. Sér. 2. XII. 1905. 
SES 
