TÁRSULATI ÜQYBK. 87 



ruszti dombvonulat és a Lajta-hegység körülfogta medenczében vagy öböl- 

 ben fekszik, mely medencze vagy öböl ENy felé a bécsi medenczével, 

 DK-nok s K-nek pedig, szorosok közvetítésével, a kis magyar Alfölddel köz- 

 lekedett. 



A Eozália-hegység és a soproni nagyobb kristályos palasziget között 

 nyeregszerü horpadás van, melyet a fiatalabb mediterrán kor kezdetén itt höm- 

 pölygő folyóvizek jórészt a Eozália-hegység kristályos paláiból származó durva 

 kavicscsal és homokkal töltöttek fel. A Rozália-hegység partjától való távolo- 

 dással a kavicsdarabok kisebbednek, a kavics és homok elenyészik s a medencze 

 belseje felé már csak finom iszappal — azaz agyaggal — ■ találkozunk, a melyet a 

 borbolyai téglavető is feltár. Az ez agyagból kikerült molluskák már mélyebb 

 tengeri lerakodásra utalnak, még pedig túlnyomó részük a felsö-mediterrán- 

 korra vall. Ezek mellett néhány oly alak is lép fel, melyek már jobban a mélyebb 

 mediterránban honosak. Azt mondhatjuk tehát, hogy a lerakodás az a része, 

 a melyből a borbolyai ősbálna kikerült, már a felső mediterrán bázisa vagy 

 az ú. n. f/yiíniU nivrau felé cr Ir. 



h) SzoNTAGH Tamás dr. az ősbálna csontváz fekvőhelyét, a felfede- 

 zés, kiásás és összeállítás történetét mondta el. A csontváz nyomára 

 Prost János borbolyai téglagyár-tulajdonos telepén az 1899-ik év januárius 

 havában akadt. A m. kir. Földtani Intézet igazgatójának megkeresésére a leletet 

 azonnal az intézeti gyűjteménynek engedte át. A további kiásást azután, részben 

 már az intézet felügyeletével, folytatták és augusztus hó végével befejezték. 

 A vasúti kocsirakományt kitevő szállítmány szeptember hó első részében he- 

 lyeztetett cl a berendezés alatt álló Stefánia-úti új intézeti palotában. A csontváz 

 kikészítését és összeállítását az 1902. évi februárius havában kezdték meg és 

 a nagy munkát az 1903. évi deczember havában végezték be. 



f) Papp Kíkoly dr. azután a borbolyai ősbálna csontvázát és 

 rendszertani állását ismertette. Bevezetéskép elmondta, hogy hazánk 

 területén a mioczénböl három olyan vízi emlős (Thalassotheria)-maradványt 

 ismerünk, a melyek párjukat ritkítják Európában. Ezek a következők : Phoca 

 Ifolilsclicnsis, Bríjhl (= l'hocii Viennensis aniiqua, Blainville) mellső végtagja 

 a holitsi lajtamészből, azután egy ösdel/in a szentmargittai lajthamészből, a 

 melyet jelenleg az előadó tanulmányoz, és a borbolyai ősbálna. Ezeken kívül 

 még számos CV/íícca-maradvány van, a melyek azonban csak csouttöredékek ; 

 így a Berardiopsis miocaenus, Koch 7-ik és 8-ik farkcsigolyája a kolozsvári 

 felső-mediterránrétegekből. Orca Sctiisciii BöCKHHuGótól leírva, az alsó-mioczén- 

 bcli apokából, Salgótarján vidékéről : állkapocs-maradvány, több foggal. A bor- 

 bolyai ősbálnához fogható teljes csontváz azonban nemcsak hazánkban nincs 

 több, de a földkerekségen is csak kevés. Legteljesebb még a Plesiocetiis Cnvieri, 

 Desmüulins nevíí bulaenoplení-csontYáz, a mely a milanói múzeumban látható. 

 Az előadó sok hasonlóságot talált ezen plioczénbeli alak s a borbolyai alak 

 között. Azonban előzetes tanulmányai alapján még nem nyilatkozik véglegesen, 

 hogy a borbolyai buluenoptera csakugyan Plesiucetus-e vagy pedig inkább 

 Aalocí'liis. Capellini János l)olognai tanár az előadóval váltott leveleiben, 

 inkább Aulocetus-na.k tartja. Részletesen ismerteti azután a bálna csontvázát 

 s összehasonlítja az eddig ismert harmadkori í)«Z«eíty^Í6'/«-maradványokkal. 



