KÖVÜLT CZÁPAFOGAK ÉS EMLŐSMARADVÁNYOK FELSÖESZTKRGÁLYRÓL. 195 



nak a zománcz alapján, mi a többinél nem ismétlődik. Yalószinű, hogy 

 e ránczok lekoptak, mivel e fogak általában erős koptatás nyomait vise- 

 lik. Hasonló bemélyedés van a fogzsámolyon is és így e két bemélyedés 

 egy nagyobb terjedelmű lankás horpadássá összefoly, melynek a fog belső 

 lapján megfelelő kidomborodás van a fogzsámolyon s mely itten jóval 

 magasabbra emelkedik a fogzománcz rovására. A korona belső lapja meg- 

 lehetősen magasan domborodott. 



A fogkúpnak begye továbbá kivétel nélkül többé-kevésbé hátrafelé 

 dűlő, minek következtében mellső éle menedékesen és egyenes vonalban 

 ereszkedik le a széles alap mellső végéig : hátsó éle ellenben csaknem 

 merőlegesen gyengén homorú ívben bocsátkozik le csaknem a zománcz 

 alapjáig. Innen bátrafelé még egy elég széles, de alacsony alapi kúp emel- 

 kedik, melynek élei, mint a főkúpé, szintén fogacskásak ugyan, de gyé- 

 rebb és egyenetlen távolságban van rovátkákkal beszabdalva. A főkúpnak 

 élei egyenlő távolságban álló rovátkák által szabályos, egyforma nagyságú 

 fogacskákra vannak beosztva a fogkiíp hegyéig. A többé-kevésbé lekopta- 

 tott fogakon azonban a hegyek felé szabad szemmel alig láthatók már a 

 fogacskák ; kézi nagyítóival azonban még igen jól kivehetők a nyomai. 



E fogak koronájának szokatlan alacsony volta szolgált alapul ezen 

 újnak látszó, a rendesnél valamivel kisebb, charcharodon-faj elnevezé- 

 sének. 



11. Lamaa (Odontaspis) macrota, Ag. sp. var. hungarica, mihi. 



I. tábla 6 a — c ábrái. 



L. Agassiz. Recherches . . . t. in. p. 273. T. 32. fig. 29—31. 

 Dr. 0. Jaekel. Unter-tertiáre Selacbier aus SüdruBland. Mit 2 Tafeln. Mé- 

 moires du Comité géologique. Vol. IX. Nr. 4. St. Pétersbourg, 1895. 



Az alap, vagyis mellékfogacskák sokkal gyengébbek ezen fogaknál, 

 semhogy Otodus volna, minek Agassiz vette. Ezek Jaekel szerint volta- 

 képen oldali fogak, míg a mellsőket később a Lamna elegánsra vonat- 

 koztatták. A. Smith-Woodward tette át ezt a fajt a lamna-nembe, de J.vekel 

 szerint nem jogosan, mert az élő odontaspis fogaihoz legjobban hasonlí- 

 tanak. Az Otodus apiculatus, Ag. faj fogaihoz is hasonlít (Agass. III. p. 275. 

 t. 32. fig. 32 — 35). különösen az alapi fogacskák aprósága és fogyatékos- 

 sága tekintetében, valamint a főkúp laposságánál fogva is. Jaekel az 

 oroszországi fogakra nézve a var. rossicai állította volt fel. Mivel a felső- 

 esztergályi példányok kissé eltérnek ezektől és geológiai korban is elég 

 tetemes különbség mutatkozik, a mennyiben az orosz varietás az alsó- 

 oligoczénböl való : ezen okokból a Felsőesztergályról előttem fekvő három 

 példányt mint var. hungaricat vezetem be az irodalomba. 



