210 V\ MELCZER GUSZTÁV 



megvizsgált (ca 35) kristálynak mintegy a felén csakis ilyen idomokat 

 kaptam. Különösen élesen és egyenként a kristálylapok azon részletein 

 fejlödnek, amelyek kifogástalan simák. 



Az alacsonyabb symmetriájú idomok nem egyöntetű kifejlödésüek, 

 elrendezésük sem olyan, mint ikerkristályokon látni, t. i., hogy a csopor- 

 tonként egyformák éles határvonallal volnának elkülönítve, keletkezésöket 

 illetőleg, egy részök ikerlemezek jelenlétére, más részök a lapok eredeti 

 tökéletlenségére, megtámadottságára vezethető vissza, valamennyien min- 

 den valószínűség szerint a magasabb symmetriájuakbol fejlődnek. 



Mindezek alapján kétségtelen, hogy az aragonitot rombos-holoéde- 

 resnek kell tekinteni. 



Általában véve etetéssel sokkal nagyobb számban kaptam a rombos- 

 holoédriának megfelelő idomokat, mint Beckenkamp és Westhoff. Ez 

 onnan van, hogy én kicsiny kristályok természetes lapjait étettem, míg 

 ők aránylag nagy kristályokból vágott és csiszolt lemezeket, továbbá 

 onnan, hogy aránylag töményebb savakat használtak s az etetés tartama 

 is hosszabb volt. Hogy a bilin-i nagy kristályok nem homogének, azt 

 éppen az etetés után rajtuk előtűnő fényes (sárgás) és homályos mezők 

 mutatják. 



Tekintetbe kell még venni azt is, hogy ily lemezeken a vágás 

 és polírozás alkalmával kis mértékben állandó deformácziók léphetnek 

 fel. a melyek könnyen elkerülhetik a figyelmünket. Nagyobb kristályokból 

 vágott lemezek etetéssel való vizsgálata alkalmas lehet e kristályok dur- 

 vább szerkezetének, a bennök levő inhomogenitásoknak felderítésére, de 

 nem a symmetria fokának megállapítására; ez utóbbira nézve elsősorban 

 azok az etetési gödröcskék mérvadók, a melyeket kifogástalan természetes 

 kristálylapokon vagy ugyanilyen hasadási lapokon kapunk aránylag rövid 

 ideig tartó etetéssel. Természetes kristálylapokon, nevezetesen a jó kifej- 

 lődésü JIIOJ- és [01l)-lapokon Beckenkamp is csak oly etetési idomokat 

 kapott, a melyek a rombos-holoédriának megfelelnek és a csiszolt leme- 

 zeken is ezek vannak nagyobb számmal, mint a többiek. E magasabb 

 symmetriájú idomok Beckenkamp és Viola felfogása szerint oly kristály- 

 részletekre jellemzők, melyekben az ikerképződés igen sokszoros, de, ha 

 ezt elfogadjuk, akkor az aragonit-kristályoknak igen változatos fölépítést 

 tulajdonítunk, mert a kristályok felületén, a hol poláris idomok vannak, 

 ezek igen változatos eloszlásban vannak a többiek között, hol kisebb 

 csoportokban, hol elszórva ; továbbá ez esetben átmeneteket kellene ta- 

 lálnunk, vagyis oly részleteket, a melyeken az ikerképződés nem oly benső, 

 a melyeknek etetési idomai tehát átmenetet képeznek a kevésbbé, illetve 

 asymmetriás idomoktól a symmetriásokhoz, ugy hogy e részletek alap- 

 ján ki lehetne mutatni, hogy a magasabb symmetriájüak az alacsonyabb 

 symmetriájuakbol fejlődnek. Mindez ellenkezik a megfigyelésekkel, a 



