320 D' HllFMANN KÁROLY ÉS I>' LÓCZY LA.TOS 



általános dőléssel — fiatalabb harmadkori (neogén) tengeri lerakódások 

 következnek, nevezetesen alulról felfelé felsorolva : felsö-oligoczén, azaz 

 főleg homokos, helyenként kavicsos és az emelet alsó részén inkább 

 agyagos rétegek (Pectuncnlus-rétegek), tová))bá az alsó- és felso-medi- 

 terrán-emelet. a melyeknek alsó része főleg homokos, kavicsos és agyagos 

 rétegek váltakozásából, felsőbb része pedig mészkő- és meszes konglome- 

 rátból és végre a szarmata emelet, mely főleg durva mészköpadokból áll. 

 Ezek a halomvidékbeli tengeri képződések s mint imént említők, a szo- 

 rosabb értelemben vett budai hegységbe nem hatolnak be és mind szer- 

 ves maradványaik, mind kőzettani minőségük sekély partmelléki képző- 

 désük mellett tanúskodik ; mindnyájan túlnyomólag vízszűrő rétegekből 

 állanak. Legfelül a halomvidék külső lapos oldalán végre a magyar me- 

 dencze harmadkori lerakódásainak legifjabb emelete, a pontusi agyag és 

 homok települnek, melyek már elegyes vízben képződtek. Ezen emelet- 

 nek egy jelenleg elszigetelt részlete a budai hegység magaslatán is elő- 

 fordul, nevezetesen a Budai- es a Nagy-Svábhegyen, melyeknek átlag 

 450 m. magas feusikját alkotja. Durva homokkő, agyag és rajta édes- 

 vízi mészkő, a pontusi periódus parti-lerakodásaira utalnak a Sváb- 

 hegyen. 



A keserüvíz-források területének talaját végre még diluviális képző- 

 dések, t. i. lösz. helyenként részint a löszanyag közt, részint ennek alján 

 előforduló durvább törmelékkel és kavicscsal összekapcsolva, továbbá 

 jelenkori alluviális képződések alkotják. E nagyobbrészt vízszűrő talajok 

 borítják a forrás-terület legnagyobb részét, habár néhány méternél sehol 

 sem vastagabbak, mégis a keserű-források képződésére a kisczelli agyag 

 után a legfontosabbak. A lösz a keserüforrások szomszédságában egj'es 

 foszlányokban a Gellért- és Sashegy lejtőin, nagyobb kiterjedésben pedig 

 a nyugati keserűvízforrások közelében, Budaörs felé, lép fel : előbb össze- 

 függő takaróként boríthatta az egész vidéket a hegység tetemes magas- 

 ságáig ; de a szünet nélkül romboló erózió és talán még inkább a szél 

 működése azt sok helyről ismét eltávolította, különösen a keserüforrá- 

 sok közvetlen környezetéről. 



A keserűvízkutak talaja. 



A budai keserűvízforrások a kisczelli agyagnak a budai hegység dél- 

 keleti szélén való kibukkanási övében vannak, közel ahhoz a helyhez, 

 a hol ez az agyag a budafoki halomvidék legmélyebb emelete, a felső oli- 

 goezén pectunculus-rétegei alá merül. E források mindnyájan lapos tala- 

 jon vannak, és teljesen a freatikus talajvizek jellegével bírnak. — Vizük 

 egészen úgy, mint a közönséges kutak vize, csekély mélységben van és a 

 kisczelli agyagba lemélyesztett kútfenékben gyűl össze. A keserüvíz-kutak 



