'Mii INKEY UKLA. 



Úrnak ruüve ; mert hiszen báró Nopcsa Ferenxz felfedezései és fajmogliatáro- 

 zásai csak később crösitil: meg a főgeologus úr tudományos eredményeit. 



Nos tehát én, kinek alkahna volt a szentpéterfalvi felfedezések történe- 

 tével közvetlen közelről megismerkedni és ott az eseményeket évről-évre 

 követni, én határozottan mondhatom, hogy a történtek ilyetén előadása nem 

 felel meg a valódi tényállásnak és súlyosan sérti az egyik fél jogos elsőbb- 

 ségi igényeit, míg a másik fél érdemeinek gy!irai)ításához vajmi kevéssel járul. 



Azért legyen hát szabad a szentpéterfalvi homokkő kormeghatározásá- 

 nak történetét e helyen teljes részrehajlatlansággal, a valósághoz hiven, a 

 kiadások idézésével előadni. 



A szentpéterfalvi rétegek vagyis azok a meredek állású homokkőpadok, 

 melyek a hátszegi völgyben a diluvialis takaró ahű a teraszok szélén min- 

 denütt előbukkannak és Szentpéterialva körül nagyobb területen a felszínen 

 is mutatkoznak, még a magyar földtani társulat által kiadott térképen is 

 mint a zsilvölgyi aquitánkorú képződményekkel egj-korúak szerepelnek. Ezen 

 kormeghatározás Hofmann KÁROLvra vezethető vissza, ki 1867-ben a Zsil völgy 

 és környéke felvétele alkalmával térképlapjait kiegészítendő a puji és hátszegi 

 völgyekre is kiterjesztette kutatásait, de a nevezett rétegekben nem találván 

 szerves maradványokat, a zsilvölgyi rétegcsoport bizonyos részéhez nagyon 

 hasonló homokköveket egyelőre ezekkel azonosította. 



Évtizedek multak el és habár ez időben számos kül- és belföldi geoló- 

 gus — köztük magam is — e vidéken megfordult, azokra a meddőnek látszó 

 homokkövekre egyik sem fordított különös figyelmet ; az irodalomban és a 

 térképeken tehát megmaradtak oligoczénnek. 



De ebben az időben nevelkedett fel Szacsalon, a szentpéterfalvi lelőhely 

 tőszomszédságában, ifj. báró Nopcsa Ferencz, ki már mint középiskolai tanuló 

 élénken érdeklődött a vidéken található ásványok ós kőzetek iránt. A szaesaü 

 kastély parkja egy diluvialis terrasz oldalán húzódik fel, melyen a szent- 

 péterfalvi rétegek több helyen előbukkannak. Itt találta a kilenczvenes évek 

 kezdetén Ferencz báró húga, Ilona bárónő, az első csontmaradványokat, 

 melyek, habár meghatározásra nem is voltak alkalmasak, mégis további keres- 

 gélésre birták az akkor már geológiával foglalkozó bátyát. Kutatásai végre az 

 1896. év elején a szentpéterfalvi lelőhely felfedezését eredményezték. Bizonyít- 

 hatom, liogy az ott gyűjtött csonttöredékeket magam láttam Szacsalon ez év 

 nyarán, még mielőtt Halaváts úr ott megjelent. Egyébiránt Halaváts úr 

 maga is írja az 1896. évi jelentésében,* hogy ő ezeket az egyelőre még 

 közelebbről meg nem vizsgált csontokat Szacsalon NopcsÁnál látta és az 

 utóbbitól vezetve a szentpéterfalvi helyen maga is gyűjtést eszközölt. 



Ezen az időponton kezdődik tehát a két geológus foglalkozása a szent- 

 péterfalvi rétegekkel és szerves maradványaikkal. 



Hogy a csontfészek felfedezésében Nopcsa báró megelőzte Halaváts urat, 

 erre ugyan nem kell nagy súlyt fektetni ; ilyenben a véletlennek is van nagy 



* Halaváts Gy. : Adatok a hátszegi medencze földtani viszonyainak ismere- 

 téhez. A m. kir. földtani intézet 189ti. évi jelentése. Budapest, 1897. 



