378 !!■ VITÁLIS ISTVÁN 



tető 450 m. magasra emelkedik. Ez előtt foglal lielyet a Sátormái 

 vagy a Balatonlátó hegy. 



A Veszprém- — tapolczai völgyelés mentén elhelyezkedett vulkáni ere- 

 désü hegyeken kivül délre és északra is szétszórt szigetekként emelkednek 

 ki a Halomhegy, a két Hegyestő. a Tihanyi félsziget s a Balaton 

 déli partján a Boglári és a Fonyódi Várhegy délre, északra meg a 

 Eába felé terjeszkedő hullámos vidéken a várrommal koronázott Somlyó, 

 a Kis-Somlyó, a Sághegy és a végeken a Magasi és a Sitkei 

 halmok. 



A Veszprém — tapolczai völgyelés Diszelyen túl medenczévé tágul ki. 

 A legszebb és a leghatalmasabb vulkáni eredésü hegyek a tapolczai me- 

 dencze peremén helyezkednek el, mint egy hatalmas gyűrű szemgyönyör- 

 ködtető ékkövei. Itt emelkedik északról kelet s dél felé haladó ív mentén 

 a Véndegi halomcsoport, a harangforma Haláp, a czukorsüveg alakú 

 Hegyesd, a Halyagos, mögötte a Köves, a Kopasz és a Harasz- 

 tos, a Csobáncz. a Tóti és a Gulácsi hegy; a sort délen a hatalmas 

 testű Badacsony és a várrommal koronázott Szigligeti hegycsoport 

 zárja, míg a medcncze közepe táján a Szent-György szép oszlopsora 

 néz Tapolcza felé. 



Egészen külön áll végül a Tátika hegy csoportja vagy a lázi 

 hegyek sora, a melyek a Sümeg-szigligeti horpadás és a Zala völgye között 

 tílterülő hatalmas mészkő-dolomit rög jieremén sorakoznak északra dom- 

 borodó ív mentén. 



A Balaton- fölvidék földtani viszonyait Beüdant,' Zephíkovich," 

 Stoliozka,-' Stache'' adatain kivül Böckh János és dr. Hofmann Károly 

 tette részletes és alapos vizsgálat tárgyává. 



Böckh János a Bakony déli részének földtani viszonyaiban^ főleg e 

 vidék sztratigraíiáját ismerteti alapvető részletességgel, de műve II részé- 

 nek 93 — 108. lapján a bazalt és tufái czimen összefüggést mutat ki az 

 eruptív kőzetek fellépése és a vidék tektonikája között is. 



Dr. Hofmann Károly «A Déli Bakony bazaltkőzetei" " czimű nagy 

 munkájában a Böckii János által gyűjtött kőzetek petrographiai leirásá- 



* Beüdant: Voyage géologique ot inüiéralogique pecdant rannée 1818. Paris 

 182:2. t. II. Ch. 17 et 18 et t. III. Ch. (i. 



- Zepharovich : Die Halbinsel Tilianj' im Platteusee und die náchste Uiu- 

 gebung von Füred. K. k. Acad. d. Wiss. Wien. 1856. Bd. 19. pg. 349—373. 



^ Stoliczka : Bericht über die im Sommer 1861. ausgeführte üebersichtsaui- 

 nahme des südwestl. Theiles von üngarn. Jahrb. k. k. geolog. Eeichanstalt. Bd. 

 13. pg. 20. 



* Stache: Jahrb. k. k. geolog. Keichanst. 186''2. Bd. l'i. Verh. pg. 145 — 148. 

 ^ I. rész. A m. kir. Földtani Intézet Évkönyve II. k. II. f. Pfst. 187:2. A. II. 



rész u. a. Évk. III. k. Pest, 1874. 



<'■ A Dl. kir. Foliltani Intézet Évkönyve III. k. 3. f. Budapest. 1875— 7N. 



