386 W, VITÁLIS ISTVÁN 



A képződéshez fűzött következtetések tehát nyilvánvalóan bizonyít- 

 ják, hogy közetünk nem bazauil, hanem, mint azt a petrographiai vizs- 

 gálat is kiderítette, bazanitoid. 



Rendkívül érdekesek e közettypusban a sárgás vagy sárgásbarna 

 üvegbázísba beágyazott il'Dicnit-tül: és ilmenil-trícliílek, a melyek Voigt 

 és HocHGESANG igen vékony csiszolataiban átlátszóvá válnak, a mi dr. 

 HoFMANN KÁEOLY-nak a titánvas e sajátságára vonatkozó s az irodalom- 

 ban egy ideig kétséggel fogadott szép megfigyelését megerősíti. E mikro- 

 litek pleochioizmusa is igen határozott £ — barna, w = sárga. Megfigye- 

 lésem szerint e trichitek. illetőleg tűalakú ilmenitkristályok, hosszirány- 

 ban optikailag pozitív jellegűek, s elég erős kettőstörésűek, a mi némi 

 ellentétben áll az eddigi kutatók adataival, a kik az ilmenit kettős töré- 

 sét nem igen erősnek mondják. Ennek az az oka, hogy az ílmenitnek 

 meglehetős erős kettős törése csak rendkívül vékony lemezekben válik 

 észrevehetővé az erős absorptió miatt. Voigt és Hochgesang igen vékony 

 csiszolataiban is. a hol a kevésbbé vékony részletek vannak, az ilmenit 

 átlátszatlan, opak. Nem csoda, hogy dr. Hofmann Károly tetemesen vas- 

 tag csiszolataiban e képződményeket opaknak látván, azokat magnetit- 

 trichiteknek ■• tartotta. Tüzetesebb vizsgálat után azonban kimutatható, 

 hogy ezek az opak vasércztűk is ilmenitek, mert egyes részeik, főleg 

 hegyeik, a hol igen vékonyak, a jellemző pleochroizmust mutatják. A tűk 

 egymást gyakran GO" alatt metszik. 



Érdekes az a jelenség is, hogy a titánvas e közetekben tisztán az 

 alapanyagra szorítkozik s csakis a rombusos metszetű s elmosódott körül- 

 határolású nátrondüs-földpátok szélső burkába hatol be. A titánvas tehát 

 merőben ellentétesen viselkedik e kőzetekben, mint az oxydos vegyüle- 

 tekhez tartozó magnetit. a mely a magma legelső sorban kivált alkotó 

 részei közé tartozik. Különösen szépen látható ez az eltérő viselkedés a 

 Szebike alja kőzetében, a hol a magnetit nagy része elágazó növekedési 

 formákban, trichitszerű kristályvázakban van meg ; a két ásvány azonban 

 alakban is, genetikailag is eltér; az ilmenit tűs, a magnetit vaskos váza- 

 kat formál, az ilmenit az alapanyagra szorítkozik, a magnetitkristály- 

 vázak mindig benfoglaltatnakap?a(/íoA:/(/.sso/i'6«/< é8aíí(/í7o/:&a», a melyek- 

 ben ilmenit nem mutatkozik. 



Az ílmenitnek ez a viselkedése azt a felfogást erősíti meg. hogy a 

 titánvasat nem oxyd, hanem metatítánsavas só gyanánt kell értelmez- 

 nünk, mert ebben az esetben a kiválási sorrendje is érthető. 



A titánvasnak ezt a viselkedését különben még a következő közet- 

 typusban is megerősítve fogjuk látni. 



E közettypushoz tartozik a Balaton déli vagyis somogyi partján 



• I. m. 411. 1. és XY. tábla 13. ábrája. 



