ISMERTETÉSEK. 419 



földmivelésügyi miniszter rendelte el. A szükséges kőzetanyagokat a megyei 

 közigazgatási hivatalok szerezték be és küldöttek föl a földtani intézetnek, a 

 kivánt adatok kíséretében. Ily módon több száz láda kőzetanyag érkezett be, 

 s minden köminta hitelességót a ráütött községi pecsét igazolta. Ezt a renge- 

 teg anyagot Schaíakzik dr. oly alajjosan és kimerítően dolgozta fel, hogy egy- 

 egy ország kőbányáiról nem sok ilyen munkát találunk a külföldi irodalom- 

 ban sem. Lássunk egy pár szemelvényt a munkából. 



Hazánk műkövei között igen fontos a kristályofi mészkő, vagy fehér 

 márvány. Szemnagyság szerint megkülönböztethetünk aprószemű (pl. a szár- 

 hegyi márvány, Csík megyében), középszemü (Euszkicza, Krassó-Szörény m.). 

 s öregszemíí (Kiskóh) márványokat. Lényeges tulajdonsága a márvány szöve- 

 tének a ILkacstalanság. így a szárhegyi, ruszkiczai márványok vízfölvétele 0, 

 a lunkányié 0-2, a kiskóhié 0-4%. Ezzel karöltve jár a kőzet fagyállósága. 

 A magyar márványipar eddigelé még kezdetleges, de határozottan fejlődésre 

 képes. Fehér márvány mintegy 40 helyről ismeretes. Tömött mészkő, szines 

 és tarka márvány nagy számban fordul elő, mintegy 400 helyen, azonban a 

 legtöbb még nincsen kellőképen méltányolva. Pedig pl. a vaskóhi triaszkorú 

 márvány nagyipar fejlesztésére is igen alkalmas volna, a kiskóhi sárgásfehér 

 márvány a cairói restauráló építész legnagyobb tetszését nyerte meg és csakis 

 vállalkozó hiján nem jöhetett létre a kivitel. A siklósi triaszkori kagylómész- 

 ből a budapesti országház és a földtani intézet díszfaragványaihoz használtak 

 föl darabokat. A kapriórai rózsaszínű márvány díszes építkezési czélokra igen 

 alkalmas, a menyházai liaszkorú mészkőből szép sírköveket faragnak. Durva 

 meszek vannak az ó-harmadkori és a neogen üledékek között, az előbbiek 

 főkép Kolozsvár vidékén, az utóbbiak pedig mindkét alföldünk peremén_ Mint 

 kitűnően faragható mű és építőköveket Budapesten leginkább a sóskúti, biai, 

 pátyi durvameszeket ismerik (ezekből készült a láiiczhíd, vigadó, akadémia, 

 országháza); Bécsben pedig már régóta a magyar Lajtha-hegység mészköveit 

 használják (Szent-István székesegyház). A sóskúti bányák tulajdonosa a szé- 

 kesfejérvári káptalan s a bányák üzembevétele 1765 óta datálódik. A bányák- 

 ban fejthető tömbök igen nagyok, szükség esetén 8 köbméteres nagyságút is 

 lehet kivágni. Legbecsesebbek és díszfaragásokra legalkalmasabbak az egyen- 

 letesen aprószemű, foraminiferahéjakból álló durvameszek, kivált akkor, ha 

 egyszersmind fagyállók is. E tekintetben azonban igen szeszélyes a maga- 

 tartásuk, pl. vannak a sóskúti szarmatakorú mészpadok között teljesen fagy- 

 állók, a mire a lánczhíd 50 éves oroszlánjai jó példát nyújtanak, míg ugyan- 

 azon bánya más padjai a fagyot nem bírják ki. Durva meszeinket 250 kőfej- 

 tőben művelik. A mésztufa, az olaszok truvertinója, édesvízi, tavi képződ- 

 mény, s többnyire likacsos ; minthogy azonban a likacsok falai vastagok, s 

 tömör mészkarbonátból állanak, egészben véve a kőzet mégis szilárd. A süttői 

 likacstalan mésztufa páratlan szilárdságú, 0-5 "d likacsosság mellett majdnem 

 2000 kgr. cm^-kint. Minthogy e mellett kitűnően fagyálló, híd és monumen- 

 tahs építkezéseknél szívesen használják. Némelyik előfordulásnak az anyaga 

 annyira tiszta mészkarbonát, hogy czukorgyárban is használhatják (Szádok). 

 A forrásvizi mészkarbonát lerakodások között figyelemreméltó a korondi 



