IKIIllAI.OM. 433 



előidéző csirák lehetőségét. A chemikusok véleményét semmibe sem veszi, 

 hogy pl. a makói artézi vizet az egészségre veszélyesnek minősítették. Pedig 

 a szerző jól tudja, hogy gyakran ér a fúró lignit rétegeket, a melyek piritjé- 

 ből salétromos sav és mérges gázok is fejlődhetnek. Lehetnek bizony, sőt 

 vannak is az egészségre káros artézi vizek. P. K. 



(II.) Pazar István: \'nbrí^zerzéx viélyfiirnsok nlján. (A magyar mérnök- 

 és építész- egylet Közlönye, 1904, XXXVIII. köt., VI. füzetének 352— 

 :2.58. oldalain.) 



A bevezetésben talpraesett módon fejtegeti a szerző artézi kutjaink 

 rohamos szaporodásának s az ez által okozott vízpazarlásnak az okait. Alföl- 

 diink 800 artézi kútja közül (nem számítva a szivattyúzott fúrt-kutakat) alig 

 van néhány olyan kút, a melynek vizét felfognák, a víz nagyrésze használat- 

 lanul folyik el. A felszökő víznek eme pazarlása méltán megdöbbentheti a 

 szakembert. Keserű gúnynyal jegyzi meg a szerző, hogy nálunk egyáltalában 

 nem feltűnő, ha oly munkálatok, a melyek speciális geológiai és technikai 

 előtanulmányokat kivannak, a közigazgatás körébe vannak utalva. Ma az 

 artézi kutakat engedélyező eljárás csak forma, az elsőfokú hatóság legföljebb 

 azt nézi, hogy van-e a víznek megfelelő lefolyása, s hogy be van-e tartva 

 a 40 méteres köz az épülettől, s a 100 méteres távolság más vizimtítől. Mind- 

 addig, míg bárki elvállalhat mélyfúrású munkát, silány munkával és hitvány 

 csövezéssel, míg a hatóságok csak a törvény betűjéhez ragaszkodnak s nem 

 utasítják vissza a szédelgő vállalkozókat, mindaddig nem várható gyökeres 

 javulás. A vízpazarlást tudvalevőleg minden vízvezetékkel bíró város szigo- 

 rúan bünteti, míg az artézi vizek háromnegyed része használatlanul folyik 

 el. Az artézi kutaknál a vízmennyiség szabályozására leghelyesebb az állandó 

 kifolyó magasság emelése. Szigetváron, hol a terepszinen perczenkint 600 liter 

 víz folyt ki, a kifolyást átbukó szerkezettel 7 méter magasra csövezték, a hol 

 180 literre csökkent a vízmennyiség. Minthogy ez elegendő a községnek, több 

 fúrást nem is engedélyeztek. Ez volna a helyes mód az artézi kutak fölösle- 

 ges fúrásának a meggátlására. A szerző ezután a hegyvidéki fúrásokat ismer- 

 teti. Ni/itrán 1.50 m. mélységig nem találtak felszökő vizet. Lazo)iy zemplén- 

 megyei községben (120. m. t. f. m.), az 1903. évben készült áll m. mély 

 fúrás vize a felszín alatt 18 méternyire maradt; a beregvármegyei Alsó- 

 Rriiietr 150 m. mély fúrása kevés felszökő vizet ad; Gyöngyös (170 m. t. f. 

 m.) város négy fúrott kútjában (GO — 100 m. mélyek) a víz színe a felszín 

 alatt 30 — 40 méter mélyen maradt; Belényes (190 m. t. f. m.) biharmegyei 

 község 120 m. fúrása, perczenkint 250 Hter felszökő vizet ad, míg Ökrösön 

 300 méter mélységben csak felszálló vizet kaptak. A síkságon fekvő Sagy- 

 rábé község 300 méteres artézi kútja a 23 C" bő vizén kívül, perczenkint 

 20 liter világító gázt is ad. Említést érdemel a Duna-Tisza vízválasztóján, a 

 pestmegyei Szentgyörgy pusztán (18(i m. t. f. m.l fúrt 500 méteres kút, a 

 melynek vize a magas fekvésű terepszín alatt 15 méter mélyen maradt. 

 A Nagy Magyar Alföld újabban fúrott kútjai közül említésre méltó a mező- 



