20 ISMERTETÉS. 
is. Sok hibás meghatározást találunk a pannoniai rétegeket tárgyaló fejezetben 
Hanavárs-nak a Balaton környékéről írott munkája alapján. Pl. Valvata heli- 
coides szerepel Valv. simplex FvucHs var. bicincta FucHs helyett. Planorbis 
Krambergeri, Odontogyrorbis Krambergeri Hac. sp. helyett Pupa callosa Hal. 
Pupa (Leucochila) Nouletiana DurPux és Pupa Berthac Haz. Carychium 
minimum Müttn. foss. helyett. Mindezeknek hibás meghatározását LÖRENTHEY 
idézett munkája igazítja helyre. 
A hegységet felépítő képződmények áttekintését táblázatok könnyítik 
meg, melyek a Vértes rétegeit a Középhegység egyéb részeinek és külföldi 
területek megfelelő képződményeivel hasonlítják össze. 
A tektonikai részbeni külön-külön tárgyalja a szerző az egyes rögök felépítési 
módját. A Vérteshegység mai rögös szerkezete két tektonikai fázis töréseinek 
következménye. Az egyik törési irány a hegység csapásával parallel halad 
ÉK— DNy irányban, a másik erre merőleges ÉNy—DK. A törések korára vonatko- 
zólag szerző arra az eredményre jut, hogy az idősebb képződményeket, a triászt, 
jurát és krétát ért dislokációk az eocén előtt történtek, mert az eocén a már 
főbb vonásaiban kialakult vidéken öblök és medencék alakjában települt. Ezek- 
nek az első eocénelőtti töréseknek pontos korát megállapítani nem lehetett ; 
szerző a kréta felső határára helyezi ezeket. A középső kréta rétegeknek hiánya 
a Magyar Középhegység területén, valamint az alsó kréta és felső kréta tele- 
pülésében megnyilvánuló lényeges különbség azonban arra utal, hogy a kiala- 
kító törések talán már a középső krétában történtek. 
Míg a régibb törések biztos kijelölése sok nehézségbe ütközik, addig a 
fiatalabb a hegységet rögökre tagoló törések biztosan kijelölhetők. Ezek a 
törések a rétegcsapás irányába csnek, vagy arra. merőlegesek s ó miocénkorúak. 
A törések mentén a vertikális eltolódásnak minden félesége nyilvánul, a 
hegység rögökre szakadozik, lépcsős vetődések, horstok, medencék kelet- 
keznek. Ezek a törések magyarázzák meg szerző szerint a dolomit nagy 
vastagságát is. A törésekkel kapcsolatos vetődési formák között szerző meg- 
különbözteti a apikkelyes töréstsv; ez alatt olyan azonosan orientált törési 
rendszert ért, melynek mentén az egyik rög lokálisan a másiknak fölébe 
csúszik. 
A továbbiakban részletesen ismerteti szerző az egyes töréseket, melyek 
közül csak a legközönségesebb s régóta ismeretes —  földrengésekkel is be- 
igazolt —  mór-bodajk-székesfehérvári haránttörést s a kozma-csákberényi 
hosszanti törést említem föl, mely utóbbi a hegység D-i kétharmadát kettős 
röggé alakítja. Érdekes lett volna a tektonikus vonalak és a területen elő- 
fordult földrengések viszonyáról is megemlékezni, a mi annál könnyebb, mivel 
ezek a földrengések modern seismologiai alapon vannak már feldolgozva. 
A törések következtében keletkezett egyes rögök és medencék fölépítését 
részletesen leírja s számos szelvénynyel szemlélteti. Utóbbiak között kissé 
idegenszerűnek tűnnek föl azok, melyek az alaphegységet horizontálisan fekvő 
rétegekkel tüntetik föl. Az ilyen zavartalan település az ismételt és számos 
töréssel átjárt hegységben nem valószínű. Különösen vonatkozik ez a fornai 
rétegek települését a granási hegyen feltüntető 33. ábrára, melynek horizon- 
