IRODALOM. 99 
9. A paleozóos vagy cambriumi daling rétegsorozat durva guarcitjai, 
guarcit-homokkövei, fillites palásagyagjai rézérecel s végül fillitek, melyek 
helyenként csillámpalába mennek át. 
3. A triaszkorú Damuda rétegcsoportban Panhabarri körül, a dardsilingi 
Himalája alján homokkövek, szenes palásagyag, konglomerátumok és vékony 
réztelepek vesznek részt. 
4. A butani Himalája alján föllépő Baxa rétegsorozat a dardsilingi terü- 
letet csupán nyugati végével érinti. Ennek a csoportnak a főtagja nagy vas- 
tagságú dolomit, melyhez tarka agyagpalák és fehér guarcittelepek csatlakoznak. 
5. Harmadkori rétegek nagy elterjedésben kísérik a Tiszta-folyó két 
oldalán a Himalája alját. Ide lágy homokkövek sorozandók vékony barnaszén- 
telepekkel. A Szivalik-rétegek himalájaalji csoportja miocénkorú és szárazföldi 
(édesvízi) eredetű. 
Mindezektől a kőzetektől nagyon különbözik a Keleti-Himalája gránit- 
óriásain túl elterülő rétegcsoport, vagyis a tibeti felföld, mely tengeri eredetű 
(karbon, perm, triasz, jura, kréta és eocén), kövületekben gazdag kőzetekből 
épült föl, míg a himalájaalji csoport kőzetei nagyrészben metamorfok, kövület 
nélkül valók s triasz és harmadidőszakbeli üledékeik kontinentális eredésűek. 
Ezek szerint tehát a Keleti Himalájában két faciest lehet megkülönböz- 
tetni és pedig először a himalájaaljit vagy indiai félszigetbelit és másodszor a 
tibeti transgressziót. 
A Tiszta-folyótól keletre az indiai szárazföldi facies a tibeti tengeri facies 
szomszédságába kerül. 
A Himalája és a hátsó-indiai hegyláncok nagy gyűrődéseinek főidejét a 
délkeleti Ázsián keresztülhúzódó mezozóos flis jelöli. 
Szerzőnek 1878-ban tett azt a megfigyelését, mely szerint a szikkimi 
Himalája tektonikája csakis óriási rétegáttolódással, vagyis átgyűrt antikliná- 
lissal magyarázható, melyben a gnejsz 25 km. szélességben fiatalabb rétegeket 
takar s a melyet ő a Magyar Földtani Társulat 1883. évi május 2-án tartott 
szakülésén elő is adott, ! az azóta eszközölt kutatások teljes mértékben iga- 
zolták, a mennyiben ma már kétségtelen, hogy a szikkimi gnejsz 65—75 km. 
szélességben nyugszik a nálánál fiatalabb dalingi metamorfikus palákon. 
Ezek volnának főbb vonásokban Lóczy tanulmányának legnevezetesebb 
földtani eredményei. Az értekezést néhány jó szelvény, egy vázlatos geológiai 
térkép és a Dardsiling, Butan, Szikkim és Tibet (Csumbi-völgy) közé eső 
határcsomó — sajnos, igen rossz reprodukcióban adott — 1 : 250,000 méretű 
színes földtani térképe díszítik. —s. 
(3.) GuBányi KáRony: Auszlrália artézi kútjai. Földrajzi Közlemények. 
XXXV, köt. 8. füz. 341—49. Il. 
Ausztráliában élő kitünő hazánkfia ebben a szépen illusztrált kis ért-- 
kezésében rendkívül érdekes képét adja az ottani artézi kutaknak s az ezzel 
1 L. Földtani Közlöny XIII. köt. 212. 1. 
