30 IRODALOM. 
kapcsolatos vízellátási viszonyoknak. Ausztráliában az első artézi kutat 1880-ban 
fúrták s azóta a kutak száma ezernél többre szaporodott. Ezek közül csupán 
Oueenslandban 620 használatban levő artézi kút van, melyeknek az átlagos 
mélysége 400 méter s átlagos vízbőségük 29.450 hektoliter naponkint. Ebben 
az államban van Ausztrália legmélyebb artézi kútja (1564 m.) Bimerah mellett, 
mely 589 C hőmérsékletű vizet lövel fel. 
New-South-Walesben 350 artézi kút van; a legmélyebb (Dolgettynél) 
1266 méter mély és naponta 30,000 hl. vizet ad. Van azonban olyan is 
(Keumarc mellett), melyből 92,000 hl. víz buzog föl naponta. 
Victoria állam területe, valamint Dél-Ausztrália legdélibb része kívül 
fekszenek az artézi kutak nagy medencéjén s az itt fúrt kutak alig adnak 
felszökő vizet. Nyugat-Ausztrália vasútjai mentén szintén létesült 44 artézi 
kút; ezek közül szintén csak kevés ad feltörő vizet. 
Dél-Ausztráliában az Eyre-tó lapályában vannak a legbővebb vízű artézi 
kutak. Itt az artézi víz mindenütt tekintélyes mennyiségű konyhasót és szén- 
savas nátront tartalmaz. 
Az artézi kutak nagy medencéjét a földrész keleti és északkeleti pere- 
mén emelkedő hegyláncolat és a közép-ausztráliai magaslatok által körülfogott 
terület szolgáltatja. A kutak medencéjének feneke mindenütt gránit, melyen 
30—200 m. vastagságban finom szemecskéjű júra-homokkő terül el. Ez a 
homokkő az ausztráliai artézi kutak vízvezető rétege. A homokkövet kemény, 
vízáthatlan, kék agyagréteg takarja. 
Szerző rámutat arra a körülményre, hogy Ausztráliában a talaj víz- 
elnyelő képessége sokkal kisebb, a párolgás intenzitása pedig jóval nagyobb, 
mint azt előbb gondolták. Az eddigi megfigyelések igazolták, hogy az éven- 
ként leszivárgó víz mennyisége tetemesen kisebb annál a víztömegnél, melyet 
ugyanannyi idő alatt Ausztrália artézi kútjai szolgáltatnak. A felszökő víz 
hőfoka magasabb, semmint az a kutak mélységének megfelelően valószínű 
lenne s a víz nem állandó, hanem időszakos ingadozásokat mutat. Mindez 
GREGORY szerint kizárja azt, hogy a víz egyszerű hidrosztatikus nyomás alatt 
szökik fel s arra utal, hogy az artézi fúrásokkal felszínre hozott vizek pluto- 
nikus eredésűek s felszökkenésüket, valamint annak hevességét a kiterjeszkedő 
gázok, vízgőz és a sűrűsödött levegő idézik elő. —s. 
(4.) LoziNsKI, WALERY RITTER v.: A podoliai paleozoikus horszt völgyei- 
nek túlmélyítése. Földrajzi Közlem. XXXVI. köt. 5. füz. 196—201. 1. 
Szerző a podoliai paleozoikus bérc minden vízfolyásán azt a jelenséget 
figyelte meg, hogy a folyóvizek esése a forrástól torkolatukig folyvást nagyob- 
bodik s hogy az esés legnagyobb fokozódása oly helyeken áll elő, a hol a víz- 
folyások a horszt devon- és szilurrétegekből (agyagok közbetelepült homokkő- 
padokkal és mészkövekkel) fölépült alapzatába kezd bevágódni. 
Szerző megfigyeléseinek a során arra a következtetésre jut, hogy a 
völgyek túlmélyítése nem sajátos bélyege az egykor glecserekkel borított terü- 
leteknek — mint azt PEwck a túlmélyített alpesi völgyekről állítja, — hanem 
ez a jelenség a folyóvíz eróziójának az eredménye is lehet. 
