A SZABÓ-ÉREM ODAÍTÉLÉSÉRE KIKÜLDÖTT BIZOTTSÁG JEGYZŐKÖNYVE. 69 
Meg kell még itt emlékeznünk hazánk geológiai ösmeretének legfontosabb 
segédeszközéről: a geológiai térképezésről is. A Földtani Intézet a le- 
telt hat évben mindössze öt geológiai térképet adott ki, és pedig egyet 
a Fertő mellett levő Kismarton vidékéről. T. RórH LaJos magyarázó szövegével el- 
látva, a másikat Krassova és Teregova vidékéről ugyanezen szerzőtől; egyet a 
Fekete- és Fehér-Kőrös között lerő Ökrös vidékéről PerHő GyuLA felvételei alapján 
BöckH HuGcó egészített ki, kettőt pedig az Erdélyi Érchegységből dr. PáLrY MóR 
látott el magyarázó szöveggel. 
Földtani szempontból hazánk egyik legérdekesebb és mondhatni 
legkevésbbéismert hegységeaSzepes-Gömöri Érehegység. Fölépítésének 
kinyomozása, kőzeteinek taglalása a nehezebb geológiai kérdések közé tartozik. 
Ennek a nehéz kérdésnek a taglalását SCHAFARZIK FERENC indítja meg: Adatok 
a Szepes-Gömöri Érchegység pontosabb ismeretéhez című akadémiai 
székfoglaló értekezésével (Mathematikai és Természettudományi Értesítő XXII. köt., 
1904, 414—447). SCHAFARZIK FERENC kimutatja, hogy a Szepes-Gömöri Érchegység 
régebben agyagpalának, kárpáti gneisznek tartott kőzetei guarcporfirok, porfiroidok 
s végre metamorfszedimentek, továbbá, hogy a hegység gazdag éretelérei epigene- 
tikusak és a guarcporfirok posztvulkanikus hatásaira vezethetők vissza. A szerző 
szerint a guarcporfirok erupciója fiatalabb a Dobsina vidékén levő karbonüledékek- 
nél és valószínűleg permidőszaki, a mely idő óta a hegységet gyűrődés nem érte 
s így a Szepes-Gömöri Érchegység, mint a Magyar Felvidék masszivuma ma- 
radt ránk. 
SCHAFARZIK FERENC eme korszakos felfedezése további kutatásokra ösztönzi 
a fiatal geológusokat. BöckH HuGó, ACKER VIKTOR, KÁPOLNAI PAUER VIKTOR és 
REGuny JENő iparkodnak kutatásaikkal az eddigelé rejtélyes érctelepek eredetét föl- 
deríteni. NAGYSÚRI BöckH HuGó több alapos tanulmányban közli megfigyeléseit, így 
a sGömörmegyei Vashegy és Hradek környékének geológiai viszonyai című mun- 
kájában (a Földtani Intézet Évkönyvének XIV. kötetében, 60—80. old., a VII—X IV 
táblával), valamint sAdatok a Szepes-Gömöri Érchegység lerakodásának taglalásá- 
hozs című 1905. évi jelentésében (40—45. oldal). Szerinte a Szepes-Gömöri Érchegy- 
ség érectelepei posztpermikus eredetűek és a granitokkal hozandók kapcsolatba. 
Az éretermő sorozat az alsókarbontól a triaszig terjedő rétegekben van. Hogy a 
triaszmeszekhez kötött ércelőfordulások a granit termális utóhatásaival vagy pedig 
az andezitekkel vannak-e összefüggésben, azt nyilt kérdésnek hagyja. Erre a kér- 
désre felel azután KocH AvrarL: A Rudóbánya—Szentandrási hegyvonulat 
geológiai viszonyairól írt művében, mely a Mathematikai és Természettudo- 
mányi Értesítő X.XII. kötetében (1904, 132—145. old.) jelent meg. KocH tanár sze- 
rint ugyanis a középtriasz kagylómeszei közé ékelődött vasércek csak a rétegszaka- 
dások és vetődések után képződtek. És pedig nem a jurában, de még nem is a 
mezozoikumban, hanem a Kárpátok hegyrendszerének felgyűrődésével és a vele járó 
hatalmas törésvonalakon a trachitos kőzetek felnyomulásával a harmadidőszak 
második felében kapta meg a Gömör—Abauji fensík mai alakját. KocH tanár azután 
a trachit- és andezitkitörések után fölszálló források hatásából magyarázza a mai 
vaséretelepek keletkezését. 
A felsorolt szerzők kissé ellentétes fölfogása is a szóban levő kérdés nehéz- 
ségét bizonyítja. 
Ha most még egy pillantást vetünk a megbírált 160 munkára, úgy önálló 
felfogásukkal, sőt abszolut becsükkel kiválnak KocH Awrarnak a Rudóbánya-Szent- 
andrási hegyvonulatról, Lóczy LaJosnak a szikkimi Himalayáról, NAGYSÚRI RöCKH 
Hucónak a gömörmegyei Vashegyről, Nopcsa FERENC bárónak az Erdélyrész 
