70 A SZABÓ-ÉREM ODAÍTÉLÉSÉRE KIKÜLDÖTT BIZOTTSÁG JEGYZŐKÖNYVE. 
Határhegységről, SCHAFARZIK FERENCnek a Szepes-Gömöri Érchegységről és UHLIG 
VixroRnak a Kárpátok szerkezetéről írt munkái. 
Minthogy a két utóbbi, legkiemelkedőbb munkának a szerzői az esetleges 
kitüntetésre igényt nem tarthatnak és pedig azért, mert UHLIG VIKTOR 
a Szabó-éremnek máris tulajdonosa, SCHAFARZIK FERENC pedig bizottságunknak már 
másodízben elnöke lévén, az esetleges kitüntetésről már ezáltal önként lemondott, 
ezért a Földtani szakcsoport köréből a Szabó-éremmel való kitün- 
tetésre elsősorban KocH ANTAL, másodsorban Lóczy LaAJos, harmadsorban NAGY- 
SÚRI BöckH HuGo és negyedsorban Nopcsa FERENC báró ajánlható. 
VI. A paleontológiai irodalom 1903—1908. évi jegyzékéből örömmel látni, 
hogy a magyar szellem sok becses és maradandó derekas munkát alkotott az utolsó 
hat évben. A 15 hazai és öt külföldi szerzőnek 105 zoopaleontológiai munkája közül 
a legkiválóbbak: 1. FgEcn FRiGyYESnek a tengeri eredetű karbonról 1906-ban és a 
bakonyi triasz cefalopodákról és kagylókról 1905-ben írt munkái; 2. GORJANOVICS- 
KRAMBERGER KÁROoLYnak a diluviális emberről írt munkái; 3. JAVKEL Orrónak a 
Placochelysen végzett tanulmányai; 4. Kapró OTrokáRnak a Mesocetus Hungaricus 
miocén balaenopteridáról szóló tanulmánya ; 5. Kocn AwraLrnak a beocsini cement- 
márga kövült halairól 1904-ben írt munkája; 6. MéHELY Lasosnak 1908-ban meg- 
jelent tanulmánya: Prospalax priscus NEHRING, a mai spalaxok pliocénkorú őse; 
7. Nopcsa FERENC bárónak a sauriusokról írott mintegy nyolc munkája; 8. PaPP 
KáÁRoLYnak a Helerodelphis leiodontus miocénkorú delfinről szóló tanulmánya ; 
9. 1 PerHő Gyurának a péterváradi hegység krétakorú, hiperszenon faunájáról szóló 
poszthumus műve; 10. Pgisz GyuLának az Északkeleti Bakony idősb jurakorú 
rétegeinek faunájárólés 11. Vapász M. ErxmÉRnek az alsórákosi alsóliaszkorú réte- 
gek faunájáról szóló munkái. 
Ezekkel még nincs kimerítve a paleontológiai irodalom, mert a 14 fitopaleon- 
tológiai munka közül SrauB Móg és Tuzson János munkái is örök nevet biztosíta- 
nak szerzőjüknek. 
Mindezek közül három szerző munkái emelkednek ki különösen. 
Elsősorban PErHő GyuLA: Die Kreide (Hypersenon) Fauna des Pétervardeiner 
Gebirges (Fruska-Gora) 1906-ban halála után megjelent munkája kiváló szorgalom- 
mal és lelkiismeretességgel van megírva, mely szerzőjének egész egyéniségét vissza- 
tükrözi. Egész élet munkája ez, melynek leírásai és ábrái mesteriek. A munka leg- 
fontosabb része: a befejezés és összefoglalás hiányzik ugyan, de így is dísze az iro- 
dalomnak. Másodsorban Nopcsa FERENC br. egészen új, tőle fölfedezett dinosauriák 
tanulmányozása alapján egészen megváltoztatta, úgy a sauriák eddigi rendszerét, 
mint ezzel kapcsolatban az ezeket bezáró rétegek korára vonatkozó ismereteinket. 
Nopcsa báró korunkban a kövült sauriusoknak egyik legkiválóbb ismerője. Munkái 
zseniális fiatal buvárnak dolgai, melyek kritikai éllel, önálló felfogást föltüntető 
biztonsággal vannak megírva. 
Harmadsorban GORJANOVICS-KRAMBERGER KáRoLny, a ki a krapinai diluviális 
embernek korszakos, nagy horderejű fölfedezésével és erről írott klasszikus mun- 
káival szerzett kiváló érdemeket. 
k 
Eme bírálatok előterjesztése után elnök felhívja a bizottságot, hogy a kitün- 
tetésre ajánlott szerzők közül válaszszon. Konstatálja egyben, hogy az egyes szak- 
előadók kitüntetésre a következő szerzőket ajánlották: az ásványtani kémiából 
KRENNER JózsEF SÁNport; a kőzettanból ROZLOZSNIK PáÁLt illetőleg EmszT KÁLMÁNt; 
a földtanból elsősorban Kocn AwTraáLt, másodsorban Lóczy LaJost, harmadsorban 
