150 D: KORMOS TIVADAR 
Engem ez a lelet kétszeresen érdekelt, annál is inkább, minthogy 
a tatai forrásmészkő puhatestű faunájával és korával éppen mostaná- 
ban foglalkoztam, és a mészkő korát illető felfogásom támogatására 
csupán egy régi és nem személyesen gyűjtött Elephas amtiguus Fanc. 
foggal rendelkezvén, ez a lelet döntő fontosságúnak igérkezett. 
Föltevésemben nem csalódtam. A tatai bányából most előkerült 
csontok és fogak kétségtelenül szintén valamelyik mammut-fajtól szár- 
maznak — hogy melyiktől, azt a további tanulmányok fogják eldönteni — 
s így ennek a mészkőnek a pleisztocén korához immár szó sem fér. 
Tatai kiküldetésem második napján, mikor a csontok kiszabadíi- 
tásával s a szelvény megállapításával voltunk elfoglalva, figyelmemet 
egyszerre egy mészkődarabba zárt vörös szarukőszilánk kötötte le. 
Tovább kutatva, több hasonló darabot találtam, egyik mészkő- 
darabból pedig faszén-szilánkocska pattant ki. E leletek nagy 
jelentőségével azonnal tisztában lévén — a csontok rossz megtartása 
folytán amúgysem sokat igérő kőbontó munkát abbahagytuk s ezután 
teljes figyelmemet a csontleletnél mind fontosabban előtérbe nyomuló 
másik kérdés megoldására fordítottam. 
Mindenekelőtt a helyzetet kellett tisztáznom. Ekkor kiderült, 
hogy a mészkőben, a fölszíntől számítva mintegy 8 m 6 mélységben 
egy — körülbelül 60 em vastag — homokér van, mely alatt ismét 
tömör, kemény forrásmészkő következik. A csontok legnagyobb része a 
