156 D: VADÁSZ M. ELEMÉR 
Opp. sp. typusos lakókamrás példánya, legnagyobb mértékben mutatja a 
sipholobus oldalra tolódását (2. ábra). A -másik két példány egyike 
43 mm átmérőjű fajilag biztosan meg nem határozható, míg a másik 
az Asp. Montisprimi Man. em. Cax.-val azonos; mindkettő végig kam- 
rázott példány és a sipholobus eltolódását jól mutatja (1. és 3. ábra). 
A szóbanforgó jelenség közelebbi vizsgálatánál megállapíthatjuk, 
hogy ebben az esetben az egyén fejlődésével összefüggő rend- 
ellenességgel van dolgunk. Ezt bizonyítja az a körülmény, hogy ez 
a jelenség a gazdag aspidoceras-anyagban csak három példánynál ész- 
lelhető, tehát ritkának mondható, mégis már az egyén fejlődésének 
korai szakán mutatkoznia kellett, a mit kisebb példányainkból követ- 
keztethetünk. Az ok tehát, mely a rendellenességet előidézte, már az 
1. ábra. Aspidoceras Montisprimi CAN. 
állat fiatal korában megvolt vagy bekövetkezett. Ennek az oknak meg- 
állapítását azonban jelen esetben megnehezíti az a körülmény is, hogy 
a esipholobus erős eltolódásával szemben a sipho helyzetét nem ismerjük. 
Ha ugyanis a sipho szintén oldalra tolódott, úgy csaknem kétségtelen, 
hogy a rendellenesség oka belső szervezeti elváltozásban vagy betegség- 
ben keresendő; ha azonban a sipho rendes helyén maradt, úgy a 
kamravarrat rendellenes kifejlődése más, sokkal nehezebben magyaráz- 
ható okra vezetendő vissza. Utóbbi esetben a külső körülmények meg- 
változására gondolhatnánk, ha ez a jelenség állandó természetű volna. 
A külső körülmények megváltozása ugyanis éppen a kamravarrat meg- 
változásában vagy rendellenes fejlődésében tükröződik vissza — a mint 
azt SOLGER valószínűvé tette! — de csak úgy, hogy a külső behatások 
1 Die Lebensweise d. Ammoniten. (Naturw. Wochenschr. Bd. XVII. N. F. 1.. 
1901--2.) 
