GEOLOGIAI JEGYZETEK A BORSODI BÜKK-HEGYSÉGBŐL, 173 
kat észleltem átmetszetben, melyek leginkább terebratulának mondha- 
tók s bár közelebbről meg nem határozhatók, mégis inkább juratypu- 
súak. Ilyenformán ezek a mészkövek főként a kőzettani kifejlődés szem- 
meltartásával talán a felső-jurába helyezhetők, bár nem lehetetlen, 
hogy ebből a nagy kiterjedésű mészkő-összletből a triász is kiválaszt- 
ható lesz. Ha 
BöckH fölemlíti még röviden, hogy Tapolcsány vidékén mészkő, 
pala és konglomeratumokban actaeonellához leginkább hasonló kövüle- 
tet talált, azért ezeket valószinűség szerint krétába helyezi. Ezenkívül 
még Zsércnél is van a térkép szerint kis krétafolt. Az utóbbi előfordu- 
lás kétségtelenül a carbonhoz tartozik s annak palás kifejlődéséhez 
sorolandó. Az előbbi előfordulást — BöcgkH kövületének ismerése nél- 
kül — egyelőre fönntartássab szintén carbonkorúnak tartom, mert az 
itteni diabastufával és metamorf vasércekkel kapcsolatban előforduló 
konglomeratumok, palák és mészkövek petrografiai kifejlődésben a car- 
bonnal azonosak. 
Az elmondottakat összegezve arra az eredményre jutunk, hogy a 
Bükk-hegység alaphegységének felépítéséhez hozzájáruló képződmények 
között csak kettő különíthető el. Az egyik a korára nézve biztosan meg- 
állapítható carbon, a másik a jóval bizonytalanabb jura. A carbon felü- 
leti elterjedése az eddigivel szemben nagyobbítandó a triásznak jelzett 
képződményekkel s részben a jura rovására is. Mindkét képződmény 
kőzettanilag változatos rétegekkel járul hozzá az alaphegység fölépí- 
téséhez. 
x 
A milyen egyszerű a Bükk-hegység geologiai fölépítésében, olyan 
a szerkezetében is. Az alaphegység középső részében föltárások gyéren 
találhatók, de a széleken annál jobban észlelhető a fölépítés módja. 
Tulajdonképeni gyűrődést seholsem észlelhettem, annál 
gyakoriabbak azonban a litbhoklázisok mentén beállott 
zökkenések, csuszások, lehajlások s megbillenések. A hol 
jó föltárások nagyobb területen tárják föl az egyes képződményeket, ott 
csaknem lépésről-lépésre észlelhető a dűlés irányának hirtelen megvál- 
tozása. A dűlési irányok sokféleségében a közepes dűlés átlagban 3 és 
99 közé tehető, tehát ÉÉK és ÉÉNYy-i irány felé. A rétegeket sűrűn 
átjáró lithoklázisok iránya is változó; megközelítőleg azonban két fő- 
irányra vezethetők vissza egy É— D-ire és egy erre merőleges K— Ny-ra. 
Ezek az irányok szabják meg az alaphegység körvonalait is, ezeknek 
mentén törtek föl a diabasok, fakadtak és fakadnak ma is azok a for- 
rások, melyek a hegység nyugati szélén Monosbélen és Apátfalvánál, az 
északi oldalon Mályinkánál, a keleti peremen pedig Hámornál a mész- 
tufát lerakták. 
