178 IRODALOM. 
a Föld geografiai képét rekonstruálják. Itt természetesen csak valószinűségekről 
lehet szó s a kitűzött cél nem annyira az, hogy a száraz és a tenger közötti 
határt pontosan meghúzzuk, hanem rendesen avval is be kell érnünk, hogy a 
földtömegek és tengerrészek egymás iránti viszonylagos helyzetét mepállapítsuk. 
Pontos rekonstrukciókat már azért sem készíthetünk, mert legtöbb vidéken az 
egyes képződményeket a légbeliek magukkal ragadták, denudálták vagy pedig 
fiatalabb lerakodások födik; a legnagyobb akadály azonban az, hogy a Földnek 
több mint két harmadrészét tenger borítja. Mindazonáltal fáradságos összeállí- 
tások folytán már sok vidék paleogeografiai képét sikerült megszerkeszteni. 
A fentebbi könyvecskében szerző nagy vonásokban az egész Földnek 
képét igyekszik rekonstruálni. Szerinte Földünk az egyes érákban a következő 
változatokon ment át. 
Palezoi éra. Az északi féltekén két földtömeg alakul ki, melyek közül a 
nyugati kb. a laurenti és grönlandi masszivummal megegyezik és széleivel egyrészt 
a keleti Egyesült Allamok felé nyult, másrészt északnyugati Európát érintette 
A keleti tömeg magva Ázsia északi részében feküdt és egyik széle Európáig 
ért. A déli kontinensek valószínűleg egy összefüggő komplekszust alkottak. 
Mesozoi éra. A kontinensek és tengerrészek nagyjában a mai el- 
oszlásúak. A nearktikus földtömeg egy északamerikai és egy skandináviai kom- 
plekszusra oszlik. Az északi kontinensek konszolidálásával szemben a déli 
részek mindinkább szétdarabolódtak. 
Kenozoi éra. A harmadidőszak elejét a kvéta transzgressiók meg- 
jelenése jellemzi. A mostani óceánok legnagyobb része megvan A kontinen- 
sek nagy oszcillációknak vannak alávetve, ezek pedig erupciókkal és gyürő- 
désekkel függnek össze, úgy az Óvilágban, mint az Ujvilágban. A déli és északi 
kontinensek mindinkább növekszenek és egyesülnek. 
Az egyes formációk paleogeografiai képét vázolva, szerző minden me- 
részség mellett is iparkodik pozitiv tények korlátai között maradni. 
Dr. Kapré OTTOKÁR. 
(5.) LACHMANN, RicHARD: Neue ostungarische Bauxitkörper und Baugit- 
bildungüberhauptl. Zeitschrift für praktische Geologie. XVI. 1908, p. 
353—362. (1 táblával, 1 átnézetes térképpel és két ábrával a szöveg 
között.) 
A leirt bauxitérceek a Királyerdőben (szerzőnél tévesen Biharhegység) 
Vársonkolyostól Ny-ra, D-re és DK-re Bihar vármegyében fordulnak elő. 
A látszólag szabálytalanul elosztott 27 új előfordulás három csoportba foglal- 
ható össze: nyugati csoport, a Kalotapatak Valea Mnierei szakasza mentén 
középső csoport, Tizfaluhatár község és a Kukuhát környékén és keleti cso- 
port, a Valea Lucifer és Valea Bratkuluj között. Az összes előforduló 
juraidőszaki mészkőhöz van kötve; túlnyomó részük mállás folytán létrejött 
fölszíni fölhalmozódások (aluvialis torlatok), előfordulnak azonban a mészbe 
behatoló autochton, szabálytalan lencsék és éretestek alakjában is. 
Az ére mennyiségének megállapításánál szerző részletesen leirja becslési 
