276 DI: KOCH NÁNDOR. 
GEYER! fajokat elmaegorerasi; néven új genusba osztja be, de elmu- 
lasztja a genus leírását adni. 1899-ben BoNARELLI? a középső Appenninek 
alsó liász rétegeiből (sinemuriano) ír le egy ritka fajt, melyet Tmaegoce- 
ras Paronai néven Hyarr genuszába sorol; egyúttal ide sorolja min- 
den különösebb megokolás nélkül SCHAFHAUTEL? faját, az Ammonites 
Helli-t is. 
1901-ben PomprxcgJ Über Tmsegoceras Hyatts" című értekezésé- 
ben HYATT és BoNARELLI megfigyeléseit és állításait alapos kritika tárgyává 
teszi és kimutatja, hogy az Ammonites Helli ScHarn. és az Arietites 
laevis (STuRm) GEYER fajok nem tartoznak a [maegoceras nembe. ScCHAF- 
HÁUTEL faját, mely a fölső triászból származik s így az alsó liász korú 
fajok között már ezért sem szerepelhet, Mossisovics-csal egyetértőleg a 
tropitesek közé sorolja, az Arietites laevis-t pedig olyan arietitesnek 
tartja, melyen a külső diszítés föltünően gyönge. Az Ammonites late- 
sulcatus Hav. és a Tmaegoceras Paronai BosaRpLLI azonban különálló 
csoportot alkotnak, melynek megjelölésére a Hwvarr-féle elmaegocerasv 
genusznevet kell elfogadnunk. Ezekhez a fajokhoz PomPEckJ még ket- 
tőt csatol; a tőle Tmaegoceras crassiceps néven leírt fajt, mely a Tübin- 
gen melletti alsó liász rétegekből származik és OVENSTEDT" Ammonitles 
dorsosulcatus-át. : 
Mindezeknek alapján PompPEcxJ a következő négy fajt sorolja föl, 
mint a (maecegoceras genusz eddig ismert képviselőit: Tmaegoceras late- 
sulcatum HAvER sp., Tmaegoceras Parondi BOoNARELLI, Tmaegoceras 
dorsosulcatum OvExs. sp., Tmaegoceras crassiceps Pomr. Végül ezeknek 
a fajoknak közös bélyegeit alapul véve, a tm:egoceras nem pontos 
jellemzését adja. 
4 
x 
MicHELIN fajára dr. PRisz GyuLa tanársegéd úr volt szíves figyel- 
memet felhívni, ki a British Museumban azt kiállítva látta. Kérdezőskö- 
désemre G. C. Cgick úr a British Museum természetrajzi osztályának 
egyik vezetője azt a felvilágosítást adta, hogy a kiállított példány az 
eredeti példánynak — melynek hollétéről tudomása nincs — gipsz- 
másolata. Ugyanő szíves volt erről a gipszmásolatról fényképeket és 
pontos méreteket rendelkezésemre bocsátani. 
1 GEYER: Über die liassiselen Cephalopoden des Hierlatz bei Hallstatt. Abh. 
d. k. k. Geol. Reichsantalt Wien, 1886. Bd. XII. pag. 252, Taf. III. Fig. 14—c. 
2 BONARELLI: Cephalopodi sinemuriani dell Appennino Centrale. Pal. Italica . 
1899. Vol. V. pag. 66. 
3 SCHAFHAUTEL: Geognostische Untersuchungen des südbayerisehen Alpen- 
gebirge. München, 1851. pag. 107. Taf. XV. 
4 Neues Jahrbuch 1901. II. Bd. pag. 158. 
5 OVENSTEDT: Ammoniten des schwiáb. Jura. pag. 109. Taf. 13. Fig. 33—35. 
