VERESPATAK KÖZETEIRŐL. 357 
kőzethez, de ép amphibolt többé nem találni bennük. Makroskoposan 
nézve egyes pyritcsoportok mutatnak amphibol-féle alakot, mikroskopium 
alatt pedig calcit pseudomorphosak birnak az amphibol kétségbevonhat- 
lan alakjával. 
Földpátjai optikai tulajdonságaik alapján oligoklasoknak és oli- 
goklas-albitnak bizonyulnak, de lángkisérleti viselkedésük a következő : 
I. Na: 3- 4, K: 0—1, olv. 3.; II. Na: 3—4, K: 1, olv. 4 kül és bel- 
hólyagos; III. Na: 4. K. 2. A káliumfestésnek magyarázata az, hogy a 
földpátok, melyekben calcit lerakodás is látszik némelykor, részben erő- 
sen el vannak muscovitosodva. 
A guarc alakja és szerepe olyan, mint az előbbi kőzetben, de 
gyengébb fénytörésű vékony burkot ennél nem találtam. Az ércek kö- 
zül ebben az erősen elváltozott kőzetben pyrit van nagy mennyiségben. 
Apatit gyérebben található, mint az előbbi közetben, továbbá 
sphen vagy leucoxen-féle halmaz is akad benne. Az alapanyag átkris- 
tályosodása az általános elváltozással kapcsolatban messzire haladt. 
Még jobban elváltozott dacitféle kőzetdarabkákat találtam kis meny- 
nyiségben Verespatak község ÉK-i szegélyén, a Leszpedár homokos 
rétegeiben, kristályos pala, mészkő, rhyolith és homokos képződmények 
társaságában. Az amphibolok itt is egészen calcitosodva vannak és egye- 
bekben is basonlít a kőzet az előbb leírthoz. 
A Verespataki kath. templom alatt lévő zöldes alapanyagú és nagy 
porphyros ásványokat tartalmazó kőzet felületes vizsgálatnál nem hason- 
lít ezekhez a fehérszinű és ép, sokkal kisebb porphyros ásványokat tar- 
talmazó dacitokhoz. Tekintve azonban mindkettőnek amphibol, plagioklas 
és titános magnetit tartalmát, mégis ebben kell a Kirnik és Csetatye kő: 
zetével összekötő kapcsot keresnünk. 
Ha meggondoljuk, hogy a Kirnik és Csetátye tömegének külső 
részében helyenként biotit is megjelenik, mely ásvány hiányzik ugyan 
a kornai dacitból, de meg van a kath. templom közetében; feltehetjük, 
hogy az eruptio básisosabb termékkel kezdődött, melyek darabjai most 
már csak a rhyolithkúpokat környező brecciákban láthatók. Erre követ- 
kezett ezután csendesebb felnyomulással a savanyú rhyolitheruptio, mely- 
nek folytatásaként aztán ércek impregnálták savanyú cldatok kiséreté- 
ben a hasadékokat. 
Amphibolos andesit. 
Lássuk ezek után Verespatak környékének uralkodó eruptivus kő- 
zetét, az amphibolos andesitel, a mely már külsőleg az alapanyag 
szinénél fogva is oly élesen különbözik az előzőktől, hogy azokkal 
összetéveszteni nem lehet. Ez az oka, hogy elnevezésénél sem talá- 
lunk olyan nagy ingadozást, mint a rhyolithénál. HAUER és STACHE 
