374 TAEGER H. 
nyairól s hogy a törmelékben egyetlen kövületet sem talált, amely 
támogatná nézetét. 
E sötétszürke bitumenes mészköveket a Vértesben végzett fölvéte- 
lem folyamán természetesen magam is megtaláltam. Csakhogy én — 
ellentétben Vapász úrral — a csákberényi Granási hegyen helytállóan 
is megfigyeltem őket s települési viszonyaikat pontosan tanulmányoz- 
hattam. Sajnos, nem triászkőzetről van szó. Települési viszonyai alap- 
ján ez a mészkő a csákberényi óharmad-időszaki teknőnek egyik 
eocén medence képződménye, és pedig a fornai rétegcsoportba tartozó 
édesvizi mészkő; ezt a csoportot munkám 72. stb. lapjain részletesen 
tárgyaltam. 
Nem helytálló, hanem csak egyes darabokban föllépő sötét do- 
lomitkőzetet, mely talán idősebb a fődolomitnál, Csákvártól K-re, a 
Meleghegy tömege felé eső földeken találtam, de lemondtam arról, hogy 
e nem helytálló, kövületmentes kőzet fölött spekulációkba bocsátkozzam. 
Itt csak azért említem, mert a Magyar Ált. Köszénbánya r.-t. a régi 
alaphegységet Ször közelében, a Vérteshez K felől csatlakozó sikságon 
tekintélyes mélységben megütötte, és dolomitot fúrt meg. Szépen iga- 
zolja ez abbeli, már munkában kifejtett föltevésemet, hogy a régi tria- 
dikus alaphegység Szár-Csákvár vonalától K-re lesülyedt. 
fődolomitnál idősebb rétegek leháúl nem építik föl a mai Vértes- 
hegységet. 
De engedjük át a szót újból Vapász úrnak, a ki ismertetését így 
folytatja : 
(A hegység DNy-i részén csekély kiterjedésben brachiopodás-erinoi- 
dás mészkövet talált, melyben az alsó és középső liász képviselőjét 
tételezi föl. Ebből a rögből gyüjtött kövületei rossz megtartásúak, a faji 
meghatározások bizonytalanok, a fölsorolt alakok között a középső liász 
mellett egy sem bizonyít, mégis szerző a középső liászt is képviselve látja 
ezekben a rögökben. Erre a fölfogásra úgylátszik Srarr tévedése vezette, 
mely szerint utóbbi a gerecsei brachiopodás mészköveket indokolatlanul 
a középső liászba tette. Mivel a Magyar Középhegység területén a kö- 
zépső liász brachiopodás fáciesben sehol sincsen meg, azért a hegység 
fölépítésében megnyilvánuló egyöntetüség alapján a Vérteshegység bra- 
cliopodás rögél is csak alsóliászkorúnak tekinthetjük. 
E rétegek földolgozása idején — több évvel ezelőtt — a Magyar 
Középhegység brachiopodás fáciesének ismerete még távolról sem állt 
azon a fokon, amelyre Lóczy és Vapász gondos gyűjtése az északi 
Bakonyban, valamint Lóczy és tanítványainak a tatai júrarögben való 
gyűjtései emelték. A rendelkezésemre állott töredékes, csak kis részben 
meghatározható anyag alapján nem kockázlathattam meg azt a merész 
állítást, hogy itt alsó liászszal van dolgunk. Ellenkezőleg, a hogy a 
