D! l'AI.KV MUI! 



A harmadik, legdélibb, vonalat a ■/cic.s'c/ /y7(C»'c:.t'^-kúttól dz Ősfor- 

 rás irányába eső kis dolomitrög és az ösfoiTás alatt, a Borkút árokban levő 

 nevetlen forrás jelöli. De beleesik ezen vonalba a Borpatakra néző hegy- 

 oldal hatalmas mésztufa lerakodásainak legfelső pontja is (U. ábra"). 



Úgy az utóbbiak, mint a Bagolyvár nagy mésztufa pziklái — a mely 

 helyeken most savanyú víz alig fakad — egykori hatalmas szénsavas 

 forrásokra vezethetők vissza. Ezen nagy mész-tufasziklák feltűntek már 

 HERBicHuek (Évk. I. p. 322.). SxArBnak * és Kocnnak is lid. h. i s ök is 

 ebből az egykori hö forrásokra következtettek. 



;J. ábra. Mé.sztui'a lerakodAsok a Borpatak vuliryében. 



A funnebb emiitett forrásvonulatok iránya összeesik a vetödési vo- 

 nalakkal s ebből magyarázható az, hogy a forrásvizek oly sok szénsavas 

 meszet és szénsavas magnesiát tartalmaznak, mert azok valamennyien a 

 levetödött dolomit határvonalán fakadnak. 



A borszéki medencze levantei rétegeivel lehet megmagyarázni a 

 József föherczeg — Lobogó-források vonulatának vizböségct. a mi külö- 

 nösen az Erzsébet-főkút és Lobogónál feltűnő. 



A források vizgj'űjtöterületének a Bükkhavas mészköve és dolomitja 

 tekintendő. Hogy ez milyen erős vízgyűjtő, mutatja a belőle fakadó édes- 

 vizű hatalmas Hétvezér-forrás, a fürdőtől EK-i-e. A dolomittól és mész- 



* St.\ub Mókicz: A borszí-ki iiii's/.tufa-lpi'akodás. I'öldtani Közlöny XXV. k. 

 p. IS5. Budapest, 1S9:-.. 



