•28 TÁKSULATI ÜOYEK. 



kedvezőbb életföltételek következtében előbb és gyorsabban fejlődött ugyan- 

 abban az irányban, mint a H. iiriiiiiffcniiis s a mai napig fönmaradt, oly 

 változásokon menve át, hogy már a legrégibb diluvmmban a U. níz/jícíís fos- 

 xilis — a löszember — fejlődési fokát elérte. Az előadó azt hiszi, hogy az 

 ódihiviális emberek között nyilván a maiakhoz hasonló viszonyok uralkodtak, 

 mert a galley-hilli H. suiiicns /ossiií.s analóg módon szemben áll a //. priiiii- 

 </('íiM(sszal, mint a mai magas civilizátiójú ember bizonyos vadnépekkel szemben. 



Úgy látszik tehát, hogy a H. ^apimf: faj az egész diluviumun keresztül 

 élt, míg a priiuitivebb faj — a ÍJ. priiirigcniuí: — bár a felső diluviumig 

 meg volt, vagy kihalt, mint azt már Schwalde gyanította, vagy a mondott 

 értelemben tovább is fejlődött a jelenkor //. xíí/jícy/.séig. 



— TöEüK AuEÉL dr., egyetemi tanár, mint vendég szólalt föl. A krapinai 

 lelet nagyfontossága az emberiség őskorára vonatkozólag abban rejlik, hogy 

 üukjanovic-Kramiíekgee tanár úrnak az a ritka szerencséje volt, egyhelyütt 

 nemcsak a diluviális ember csontereklyéit, hanem ezzel kapcsolatban az akkori 

 jellemző faunát, valamint a palceolith kőeszközöket is kimutatni. 



Ugyan GoBJANOviú-KuAMBEEGEKnek sem sikerült egész emberi koponyát, 

 sem teljes csontvázat vagy legalább a jellegző főbb csontokat (végtagokat, a 

 mell- és medenczeöv csontjait, a csigolyákat) épségükben föllelni; de eme, 

 az ősieletekre nézve szokott sajnos körülmény daczára, neki sikerült egyes 

 csontmaradványokat aránylag számosabb egyéntől összegyűjteni, úgy hogy 

 eme ritka szerencsés mozzanat követKeztében a diluviális emberiség typusára 

 vonatkozólag összehasonlító búvárlatokat lehet tenni. 



A mi a krapinai diluviális ember koponyatypusát illeti, ez a német- 

 országi neandervölgyi, valamint a belgiumi két spy-i koponya typusával a leg- 

 szorosabb kapcsolatot mutatja fel. Az ei-eszképen előre kinyúló felső szem- 

 gödri szélek (torus s. scrista orbitális superior), az előre kidomborodó szemöldök- 

 ivek (arcns supereiliares), a felettük harántirányban vonuló barázda, a homlok- 

 csont hátrafutó lapos ívű iránya, a nyakszirtpikkely (sij.uama occipitalis) alsó 

 felének éles szögben való meghajlása, a krapinai diluviális koponj'amaradvá- 

 nyokon ép úgy, sőt részben még kifejezettebben mutatkozik, mint akár a 

 neandervölgyi, akár a spy-i koponyamai-adványokon. 



Egészen új, eddig nem ismert jellegekkel sikerült Goejanovió-Keambek- 

 GEEnek kiegészíteni a diluviális ember koponyájának typusát, a mennyiben 

 kimutatta, hogy a rostacsont (os ethmoideum) mélyebb és rézsútos síkban 

 fekszik, a mint ez a majmoknál s általában az állatoknál a typus : hogy a 

 csecsnyúlvány (proc. mastoideus) gyengébb kifejlődésű és nem ér le oly 

 mélyen, a mint a mostani (recens) embernél : hogy az állkapcsi-ízárok hátsó 

 falau lévő ú. n. processus retroauricularis, helyesebben retroglenoidalis fel- 

 tűnőbb fejlettséget mutat, a mi a mostani emberiségnél csak ritkább esetek- 

 ben s itt is az ú. n. vadon élő emberfajtáknál fordul elő ; hogy a külső halló- 

 járat nyilasát körülvevő gyűrüfalzat (az ébrényi annulus tympanicus helyén) 

 igeu duzzadt, \askos szélű, a mint ez nevezetesen a nagy, emberszabású maj- 

 moknál és kisebb-nagyobb mérvben a vadon élő emberfajtáknál szokott elő- 

 fordulni ; hogy a vaskos állkapocs teste a középső részeken, t. i. a mellső 



