86 IROllALOM. 



különböztetésénél nem mérvadók. A sipbolobus és első oklallobus egymáshoz való 

 viszonya azonban fontos ; ennek alapján az alsó jiirakorú pbyllocerasoknál a varrat 

 3 typusát lehet megkülönböztetni : 1. az első oklallobus jóval hosszabb a sipho- 

 lobusnál, gyakran 2-szerese, ágai a siphoig vagy annak egészen közelébe nyúlnak 

 le; Ü. az első oklallobus még 1' j-szerese a sipholobusnak, de többnyire rövidebb, 

 ágai pedig a siphotól távol maradnak : 3. az első oldal- s a sipholobus közel 

 egyenlő hosszú. 



A leszármazást mutató táblázat után a fauna leírása következik. A phyllo- 

 cerasoknál két összehasonlító táblázatot találunk, melycdv egyike a Ph.heteropliyUitm-. 

 másika pedig a Ph. Capitanei-esoport fajaira vonatkozik. Ugyanilyen van a lyto- 

 ceratidae családjánál is. Szerző továbbá behatóan foglalkozik a hammatoceras-nemmel, 

 a H. insifjne és //. subinsigne alaksorozatával s mindkettőről egy-egy leszármazási 

 táblázatot közöl. y. 



(2.) Telegdi Eoth La.jos : KismcD'ton vidéke. 14. zóna, XV. rov. jelzésű 

 lap, 1 : 7-5000. Geologiailag fölvették : T. Eoth Lajos, Böckh János és 

 Stürzenbaum József. Kiadja a ra. kir. Földtani Intézet. Budapest. 10(i4. 

 Magyarázó 29 old. Téikép a magyarázóval együtt 3 K 4.3 f. 



Az 1883-ban kiadott C 6, Kismarton vidéke jelű, 1 : 144,000 méretű lap 

 elfogyván, annak újabb kiadása vált szükségessé az 1 : 75000 méretű alapon. 

 Ez az új lap szerző fölvételén kivül részben még Bóckh Jáxos és Stúrzesbaum 

 József fölvételeit is magában foglalja, a miért új magyarázót is kellett írui. 

 A színnyomatu új lapon 16 tag van földtanilag kiválasztva s azonkívül a lignit- 

 bányák és kibúvások, valamint a nevezetesebb kőbányák és az ásványos forrá- 

 sok is feltüntetve. A magyarázóban rövid bevezetés után az ábrázolt vidék 

 oro- és hydrograpbiai viszonyait és az egyes geológiai képződményeket ismer- 

 teti a szerző ; a végén pedig a hasznosítható kőzeteknek s az ásványos forrá- 

 soknak szentel egy-egy rövid fejezetet. Sajnálattal látjuk azonban, hogy a 

 rétegek dülésének és csapásának bejegyzése a térképről kimaradt. ;-. 



(3.) LóczY La.jos : A Relyezát tavairól. Földrajzi Közlemények. XXXII. k.. 

 p. 224-233. Biidapest. 1904. 



A déli Kárpátok glaeiologiai kutatásával kapcsolatosan megállapítja 

 a szerző, hogy a Eetyezát és a déli Kárpátok a krassószöréuyi havasokkal 

 együtt a hajdani jégárak színhelyei voltak s az itteni tengerszemeket glaciális 

 eredetűeknek itéli. Egybehasonlítja szerző a Eetyezát és Páring tengerszemeit 

 a hozzá legjobban hasonló Magas Tátra és a liolgárországi Ritahegység tavai- 

 val, mely összehasonlítás érdekes klimatológiai jelenségekre enged következ- 

 tetni. Nevezetesen a Kárpátok gyűrűjének akkor is külső kerülete volt csapa- 

 dékban bővelkedőbb, belső oldala pedig szárazabb. Két vázlatban végül a hely- 

 színén eszközölt mérések alapján ismerteti a Zenoga és Bukura tavaknak, a 

 Eetyezát e két legnagyobb tengerszemének mélységét és fenekük egyenetlen- 

 ségeit. TlMKÓ I. 



