172 



RÖVID KÖZLEMÉNYEK. 



pán a vasokkert bontjuk meg, hanem a meszet is kioldjuk a talajból s így 

 soha sem fogjuk az ilyen mechanikai elemzés adta productumokból megtud- 

 hatni azt, vájjon melyikükhöz is van a mész kötve vagyis más szóval : milyen 

 alakban van meg a mész az illető talajban, a mi pedig nemcsak tudományos, 

 de gyakorlati szempontból is ugyancsak fontos. 



A talaj tudományos elemzése nem merülhet ki az azt összetevő szem- 

 csék bizonyos csoportokra való szétkülönítésében ; a mechanikai elemzés tulaj - 

 donképen — s ezzel nem mondok újat — csak az első lépés, mintegy elő- 

 készítése a talaj tudományos vizsgálatának, a mely lehetővé teszi azt, hogy 

 a talajt összetevő különnemű szemcséket bizonyos csoportokba gyííjtvén, 

 azokat további vizsgálat alá foghassuk. Ezzel persze nem akartam azt mon- 

 dani, hogy magukból az iszapolás eredményeiből nem lehetne a talaj bizonyos 

 sajátságaira következtetést vonni. Ha már most a talajt előzőleg különféle 

 vegyszerekkel kezeljük, az egyes iszapolási productumok bizonyára változást 

 szenvednek, nem kapjuk meg úgy, a mint a természetben megvoltak, a mit 

 különben a fent kiragadott példa is bizonyít. Éppen ezért a legtermészete- 

 sebb — s talán hozzátehetem — leghelyesebb eljárás az, ha a talajt úgy 

 veszszük fizikai elemzés alá, a mint azt kint a természetben találtuk. Az 

 agyagszemcséket persze széjjel kell választanunk, de ezt ne tegyük másként, 

 csak mechanikai úton vagyis főzéssel. 



Mindez azonban Atterbekg fentközölt beosztásának jóságából mitsem 

 von le, annál kevésbé, miután az a talaj fizikai tulajdonságaiban rejlő hatá- 

 rokra van alapítva. Az ő csoportosítását összehasonlítottam a m. kir. Föld- 

 tani Intézet agrogealogiai laboratóriumában használt beosztással s erre vonat- 

 kozólag legyen szabad a következő oldalon levő egybeállítást közölnöm. 



E táblázatból kitíínik, hogy a két beosztás határai meglehetősen egyez- 

 nek. Mint említettem, Attebbeeg a finomabb részeknél megállapított határok 

 fölhasználásával felosztását fölfelé, a legdurvább részekig folytatta, a mi a 

 táblázat jobb oldalán jut kifejezésre. Az összehasonlítást tehát csak az ő 

 6 mm-es szemcséinél kezdhetjük. A magyar agrogeologusok mindazt, a mi 

 nagyobb 5 mm-nél — eltekintve természetesen az ezen fogalom alá már nem 

 vonható nagy daraboktól — kavicsnak neveznek. Atterberg a 6 mm-nél 

 nagyobb szemek részére felső határnak 20 mm-t szab meg s ezt még a 

 grushoz számítja, úgy hogy nála a kavics alsó határa nem 5, hanem 20 mm- 

 nél van. A sand és grus közötti határt a fentebb közöltek alapján 2 mm-re 

 teszi s így a grus alatt 20 — 2 mm-es szemeket foglal egybe. A grust talán 

 iiHírzsidcku&k, ennek alcsoportjait pedig kövecsnek és miirpáníik, ill. (/f/rónak 

 lehetne fordítani, A kövecs szót az erdélyi részekben aprószemű kavicsra 

 használják, a mi az ArTEBBERotöl használt szó fogalmának megfelel, mert azt 

 németre Grobkiesnek gondolja fordíthatónak. A gryske (szerinte németül 

 Kleinkies) a Földtani Intézet íJíMriríjának megfelel s így ez a kifejezés meg- 

 marad. A magyar nyelvnek vau azonban erre a szemcsenagyságra egy másik 

 szava is, t. i. a dara, mely szögletes szemekre vonatkozik, míg a murva — 

 legalább a Duna-Tisza közén — legömbölyítettekre s így a dara külön szem- 

 csenagyság jelölésére nem alkalmas. A grand alcsoportjában Atteeberg egye- 



