186 IRODALOM. 



tani: talaj vízi forrásokra, a ruelyeknek vize a légkörből a Földre jutván, a 

 repedéseken át behatol s rövidebb vagy hosszabb út után valami mélyebben 

 fekvő helyen előbugyog; továbbá karsztvízi forrásokra, a melyek földalatti 

 csatornáknak a felszínen való torkolásai vagy eltűnő patakok vagy folyók 

 folytatásai és csupán bizonyos évszakokban szolgáltatnak sok vizet. A Karszt 

 legtöbb medenczéjét ilyen vízokádó barlangok (Speilöcher) szolgáltatják. 

 A folyók az inundatió tekintetében általában csekély jelentőségílek ; csak kevés 

 poljet árasztanak el földfölötti folyók. Ilyen pl. a Jasenak és Gracac polje 

 Horvátországban . 



A medenczék vizének levezetése a szélein levő keskeny hasadéko- 

 kon az ú. n. ponorokon, víznyelő barlangokon, át történik, a melyeknek — 

 fekvésük szerint — két typusát lehet megkülönböztetni : fenékponort (Sohlen- 

 ponor) és peremponort (Randponor). 



A fenékponor vagy nyitott, vagy födött. A nyitott fenékponor 

 tölcséralakú mélyedés, a melynek legfelső része alluviális képződményekből 

 áll, alsó része pedig a kőzetbe van vájva, hol az ú. u. garat (Keble, Schlund, 

 grlo) kezdődik, a mely földalatti csatornákba vezet. A födött (gedeckt, mas- 

 kiert) fenékponor ismét kétféle: vagy olyan, hogy előbb nyitott volt s most 

 homokkal, iszappal, kőzettörmelékkel, levelekkel van eldugaszolva, úgy hogy 

 a garatja nem látszik, vagy tölcséralakú áradmány dolina, a milyenek a poljck 

 fenekét síírűn fedik. Ez utóbbiakat embryonális ponoroknak lehet nevezni. 



A peremponor oly nyílás, mely a medencze párkányának szálban álló 

 kőzetében csekély relatív magasságban van s vagy meredeken esik a mélység 

 felé, a mikor az ár vízeséshez hasonlóan bukik a garat mélységébe ; vagy 

 pedig befelé laposan lejtő üreg, a melynek tulajdonképeni garatnyílása messze 

 benn fekhetik a hegységben. A csapadékok hatása és a szél nyomása követ- 

 keztében ugyanis meglazul a kőzet s a boltozat bedííl. Először csak az üreg 

 bejáratánál, azután mind beljebb és beljebb, a barlangjárat felül lassankint 

 megnyílik s így egy kis caűon jön létre. 



E ponorok valamennyien földalatti üregek, csatornák vagy barlangok 

 nyílásai, a melyekben a vizek eltűnnek, hogy mélyebb szinteken alkalomadtán 

 erős források alakjában ismét napfényre kerüljenek. 



A ponorok és vízokádó barlangok között az estavellák képviselik az 

 áthidaló kapcsot, a melyek nagy esőzések idején vízokádó nyílásokként, száraz 

 időben pedig mint víznyelő lyukak szerepelnek. Fekvésük szerint két csoport 

 különböztethető meg: f enék-estavellák, a melyek a fenékponorokhoz ha- 

 sonló tölcséralakú, 5 — 30 m átmérőjű nyílások és perem- estavellák, a melyek 

 sziklás peremponorokhoz hasonlítanak. A Zirknitzi tó két legnagyobb estavel- 

 lája : a Vranjajama és Suha dolioa ehhez a typushoz tartozik s a medenczét 

 betöltő víz legnagyobb részét ezek szolgáltatják. 



Az időszakos tóképzödés a karsztmedenczékben sok faktor ered- 

 ménye. Első rangú a csapadékok mennyiségének és sűrűségének a fontossága. 

 Ezek pedig ingadozók s így csapadékban gazdag esztendőkben a Karszt me- 

 denczéit a víz egyhuzamban hosszabb ideig vagy többször az évben elborítja. 

 Ez azokra a medenczékre áll, a melyek a karsztvíz ingadozásainak vannak 



