ISMERTETÉSEK. 239 



más igen nagy, a stress gyengébb. Uralkodó tényező a magas hőmérséklet, 

 azért endotermikus chemiai folyamatok mennek végbe, (Höhangzás ( — )). Jel- 

 lemző még a hidroxyl tartalom hiánya. Ide tartoznak a biotitos, pyroxenes, 

 sillimanitos, cordierites és gránátos gneissok, a biotitos-gránátos palák, granu- 

 litok, eklogitok, jadeitek, gránátos és augitos szirtek, márvány és quarczit. 



Az illető zónára különösen jellemző ásványokat Beeke tipomorph alkotó 

 részeknek nevezi. A minden zónában előfordulókat átfutóknak (quarcz). 



A kr. palákban fenmaradt eredeti szövettel biró részeket relictum névvel 

 jelöli. Vannak tehát üledékes és eruptív relictumok s ezenkívül máftodlagax 

 relictumok, melyek az átalakítás egy közbenső stádiumát mutatják. 



2. A kr. falak szövete. A kr. palák kristalloblastos szövettel bírnak, 

 melynek tulajdonságait következőkben állapítja meg. 



1. A kristályformák — különösen a complikált kristályformák — hiánya. 

 Jól kiképezett egyének idioblastok, a rosszul kiképződött egyének xenohlastok. 

 Az ásványok kristályodási képessége szerint felállít egy kristalloblastikus sort. 



h) A kristálylapok közül főleg a tökéletes hasadásnak megfelelő lapok 

 lépnek fel, melyeken a molekuláris tömöttség a legnagyobb, a felületi energia 

 a legkisebb. 



3. Kristályvázos növésformák nem lépnek fel, ellenben felléjs a szitás 

 szövet (pl. staurolith). 



4. Minden alkotórész képezhet zárványt a másikban. 



5. Zónás szerkezetek ritkák; a zónás földpátokra jellemző a Bbekb meg- 

 fordított sorrendje. Eendesen azonban a zónás szerkezet minden szabálysze- 

 rűséget nélkülöz. 



6. A holokristályos szövet. 



Ha az egyes componenseknél a növekedés egyformán történik, homaeo- 

 blastos, ha egyes ásványok túltengenék, heteroblastos a szövet. A homaeoblas- 

 tos szövet lehet : 



a) granoblastos, az alkotó részek szemcsés kifejlődése mellett (granulitok) ; 



b) lepidoblastos. az alkotórészek pikkelyes kifejlődése mellett (csillámos 

 kőzetek) ; 



c) nematoblastos, az alkotórészek rostos v. szálas kifejlődése mellett 

 (aktinolitos nefrites kőzetek). 



Az alkotórészek kölcsönös viszonya szerint megkülönböztet ; 



a) poikiloblastos szövetet; a mikor xenoblastos alapanyagból idioblastos 

 egyének tűnnek ki (zöldpalákban pl. az albit v. amphibol) ; 



b) diablaslos szövetet, mikor az egyes szálasán kifejlődött alkotórészek 

 egymást pegmatitosan átnövik. Ha ilyenkor ép mag körül radiálisán rostos burok 

 található, a szövet kelifites, ha az alkotó részek aprók, mikrodiablastos, ha a 

 legnagyobb nagyítás mellett sem határozhatók meg, kryptoblastos a szövet. 

 (Amphibolos és omfaczitos kőzeteknél). 



A heteroblastos szövetnél a porphyrosan kiemelkedő alkotó részeket por- 

 phyroblastoknak, az alapanyagnak megfelelő részt, alapszövetnek (Grundge- 

 webe) nevezi. Utóbbi lehet ismét grano-, lepido-, v. nematoblastos. (Kéve pa- 

 láknál.) 



