ADATOK AZ OSZTROSKl-VEPOR AXDESIT-TÜFÁINAK MEDITERRÁN FAUNÁJÁHOZ. 289 



lebbröl szemlélve a szakalli kőfejtőben föltárt, elég üde állapotban levő 

 andesit-brecciát s a közelében levő, finom, krétaszerü tufát, rögtön föl- 

 tűnik, hogy az amphibol helyét biotit foglalta el. 



Már dr. Koch Antal,' — az innen mintegy 10 Km-nyire ÉK-re 

 fekvő — Tarnócz'- geológiai viszonyainak tárgyalásánál fölemlíti, hogy 

 az emlős- és madár-lábnyomos homokkőpad fölött tufa következik, még 

 pedig a biotit- andesit tufái, sok levél lenyomattal és opálosodott fenyőfa- 

 darabokkal. Sőt még a Szakalltól ENy-ra, 8 Km távolságra eső Váti 

 pusztánál (szt.-péteri határ) is megtaláltam a tarnóczival azonos, levél 

 lenyomatos biotitandesit tufát. Itt azonban el is éri ENy-i terjeszkedésé- 

 nek határát, mert egy közbe eső apóka területen túl már a f.-esztergályi 

 amphibol-andesit tufára bukkanunk. (Szentpéter és F.-esztergály közt 

 csak 7 Km távolság van.) 



Látjuk tehát, hogy az Ipoly nem az E — D-i irányú amphibol-ande- 

 sit láva-leplet, hanem a Karancs biotit-andesit kitörési területétől egész- 

 ben K — Ny-i irányban terjedő tufát és brecciát törte át. 



Szakáll — a harmadik lelőhely — tehát a Karancs szigethegység 

 vulkáni működésének övében fekszik. 



E három lelőhely további együttes tái'gyalása ■ — közös jellemző 

 sajátságok hiánya folytán — nehézségekbe ütközvén, csak azt jegyzem 

 meg, hogy ügy a Jávoros és Vica jama, mint a Karancs vulkáni működé- 

 sének kezdete a mioczén kor közepe tájára esik. 



Területűnkön az első részletes geológiai fölvételt Poettbrle ^ veze- 

 tése alatt HiNTEKHUBEE végezte 1858-tól ; ők azonban a tufákat egymás- 

 tól nem különböztették meg. 



E rövidre fogott általános tájékoztató után rátérünk az egyes lelő- 

 helyek földtani viszonyainak tárgyalására, még pedig elsősorban Felső- 

 esztergályéira, egyrészt, mert tufája legidősebbnek látszik, másrészt, mert 

 e hely, — bár nem az andesit-tufában található fauna révén, — már 

 1883 óta ismeretes az irodalomban. 



Felsőesztergály földtani viszonyai. A wLaznya vízmosás 



f aunáj a. 



A Földtani Közlöny 1883. XIII. kötetében (307. lap), a márcziusi 

 szakülésröl szóló jelentésben találjuk az első följegyzést a f.-esztergályi 

 kövületekről. Ekkor azonban dr. Pethő Gyula egyszerűen csak bemutatja 



1 Dr. Koch Antal : Tarnócz, Nógrádmegyébeu, mint kövült czápafog aknák 

 új, gazdag lelőhelye. (Földt. Közi., 1903., XXXIH. 22—24. 1.) 



2 A Koch professor úrtól rendezett tarnóczi tanulmányi kirándulásban ma- 

 gam is részt vettem. Ezután többször is fölkeresteua, s gyűjtöttem e helyen. 



3 Jkrb. d. k. k. geol. Eeichsanst. Bd. XV., 1865. (Vrhg. p. 190—191). 



