ADATOK AZ OSZTROSKI-VEPOR ANDESIT-TUFÁINAK MEDITERRÁN FAUNÁJÁHOZ. 309 



szembeötlőbb, hogy a 4 faj között egy új : a Pcden eristatus, Bronn. var. 

 mediterraneus. Gaál s egy igen ritka, a Pecteti sarmenticius, Goldf. 

 látható. 



A hazai ismert felsö-mediterrán rétegek faunájával való összehason- 

 lítás eredményét a szakalli biotit-andesit tufa korának meghatározása 

 szempontjából a következőkben foglalhatjuk össze : 



A Kastély-hegyi szelvény szerint a biotit-andesit tufa az alsó- és 

 felső-mediterrán határán ' kitódult breccia, illetve a közbe települt kon- 

 glomerat fedőjében fordul elő s így a felsö-mediteránnak felsőbb szín- 

 táját képezi. Ezt bizonyítja faunája is, mely a garábi, illetőleg pötzleins- 

 dorfi heterostegina tartalmú rétegekével rokon. 



ÖSSZEFOGLALÁS. 



Hogy a föntebbiekben ismertetett három lelőhely faunájának egy- 

 máshoz s a főbb hazai lelőhelyekhez való viszonya jobban szembe- 

 tűnjék, következő táblázatba (1. a 310. és 311. oldalon) foglaltam öss/e. 



Az amphibol-, illetve biotit-andesit tufába temetett kövületek tehát 

 a mediterrán korra, még pedig ennek inkább fiatalabb rétegeire (11. medi- 

 terrán) utalnak ; határozottan kitűnik azonban, hogy a felsöesztergályi 

 fauna idösebl) a más kettőnél. Épp ily világosan szembetűnő, hogy parti 

 vagy tán még inkább sublitoralis faciessel van dolgunk. A középpalojtai 

 tömérdek pteropoda jelenléte — melynek oka hatalmas vulkáni működés 

 és ennek kisérö jelenségei: a talaj -ingadozás, vihar, stb. lehetett — még 

 nem bizonyít mély tengeri üledék mellett. 



A kövületek legtöbbnyire köbéi alakjában lelhetők. Szakállon azon- 

 ban gyakori a teljesen ép héj is. 



A közösnél azonban sokkal több az elkülönítő vonás. Felsöesz- 

 tergályon a kagylók és tűskebőrűek uralkodnak, e mellett itt van a 

 legtöbb állattörzs képviselve, míg Középpalojtán, a hol a puha- 

 testűeken kívül csak foraminiferákat találtam, a lamellibranchiata-fajok 

 száma egyenlő a glossophorakéval. A fajok közül gyakoriságra a tömén- 

 telen vaginella után az Apporhais pes pelecani következik. Szakállon 

 legtöbb a Heterostegina costata a a Dentalium incurvum. 



E faunák egymástól teljesen elütő voltát legjobban az bizonyítja, 

 hogy az egyes lelőhelyek leggyakoribb fajainak nyomát sem lelhetjük a 

 más két helyen ; s e mellett egyetlen faj sincs, mely mind a három lelő- 

 helyen előfordulna. 



Ennek tulajdonítható, hogy vulkáni kőzetből oly gazdagnak mond- 



' Lásd a Cserhát, Felső-Esztergály, Borosznok, Nagymaros andeBÍt-brecciái- 

 nak korát. 



Fulatani Kőzlüny. XXXV. kőt. 1905. 21 



