A PÜSPOKFÜKDŐ HÉVVIZI FAUNÁJÁNAK EREDETE. 38t 



2. Gerincztelenek : 



Melanopsis suhlanceolafa, n. f. Gyraulus qlbus. Mull. 



Melanopsis Sikorai, Brus. Planorbis ambilicatus, Mull. 



yeritiiui Gizelae, Brus. Segmendna aitida. Mull. 



Gyrorbis vorte.v, L. Succinea Pf'eijferi, Eossm. 



« rotundatus, Poiuet. Híjaliiia críjstalina, Mull. 



Valvata cristala. Mull. Helix (Fruticicola) sp., (töredék). 



Ebben a rétegben van az átmenet a bordás melanopsisokból a 

 simák felé. A turfa felső részében ugyanis még a M. sublanceolata az 

 uralkodó, alsó részében azonban már elvétve a M. Sikorai is előfordul. 

 Jellemző, hogy itt nagyon kevés neritina, ellenben rendkívül sok gyror- 

 bis és segntentiiia fordul elő. jeléül annak, hogy ez a réteg mocsaras 

 helyen képződött, tehát valódi tőzegláp. A benne talált csontok barna- 

 színűek és igen jól megőrzött állapotban maradtak meg. A turfában fatör- 

 zsek (bükk és cser) és egyéb növényi maradványok (gramineák stl).) hevernek, 

 a melyek — minthogy ez a réteg már vízben ázik — frissen teljesen lágj% 

 szivacsos szerkezetűek, s a vizet szinte csavarni lehet belőlük. Megszá- 

 radva azonban, a farészek többé-kevésbbé opálosodnak, és oly keménységi 

 fokot érnek el, hogy nagyon jól csiszolhatok. 



Ez a réteg minden bizom'nyal azonos a TÓTH-tól kimutatott — 

 1 méterig feltárt — turfatelepüléssel s minthogy az én feltárásomban 

 fenyötörzset nem találtam, nincs kizárva, hogy azok, a melyeket Tóth 

 fenyőtörzseknek nézett, szintén bükk- és cserfák maradványai voltak. 



Ha egyáltalában meg lehet a határt vonni itt az alluvium és a dilu- 

 vium közt, akkor én ezt a réteget tekinteném az utóbbi legfiatalabb tagjá- 

 nak. Ez alatt következik : 



8. 170 — 1"80 méterig egy vékony agyagos sárgásszínű iszapréteg, a 

 melynek rendkívül laza kötése van. Zárványai : 



Melanopsis Sikorai, Brüs. 

 Xeritina Gizelae, Brus. 

 Gyraulus albus, Mull. 

 Planorbis umbilicalus. Mull. 



Ez a vékony rétegecske egyike a legérdekesebbeknek, mert ebből a 

 bordás M. sublanceolata már teljesen liián-yzik, de megvannak az átme- 

 netek a M. Sikorai felé. 



Az átmenetet egyrészt olyan alakok szolgáltatják, a melyek a 

 M. sublanceolata alakját viselik ugyan, de bordák nélkül, másrészt olya- 

 nok, a melyek lépcsőzetesek, de kevésbbé barázdásak. Ez különösen a 

 M. Sikorai fiatal példányainak egyikén-másikán észlelhető, bár koránt- 

 sem annyira, mint a M. Parreyssi-n vagy a M. sublanceolala-n. Ez a 



