406 ISMERTETÉSEK. 



tapasztalatok révén leginkább képes az egyiuússal szemben álló véleményeket meg- 

 bírálni és vagy köztük dönteni vagy legalább a kérdést szabatosan fonuulázni. 



Bevezető részében a szerző azokra a nehézségekre utal, melyekkel az 

 Alpok geológiai felvétele jár, és e nehézségeknek főleg három okát találja. 

 Az első ok már maga a hegység szerkezetének rendkívüli bonyolódott volta, 

 mely főleg onnan származik, hogy a földkéregnek éppen ez a része nemcsak 

 a harmadkorban — a mint soká vélték — hanem már a megelőző geológiai 

 korszakokban is, még pedig ismételten, nagy zavargásoknak, torlasztásoknak, 

 töréseknek volt kitéve. 



A második nehézséget az Alpok stratigraphiája okozza. A képződmé- 

 nyek sorozata, kivált a mesozóos korszakban, itt egészen más mint Német-, 

 Angol- és Francziaországbau. honnan a formatiók tagozása kiindult; a fő- 

 korszakokat elválasztó hézagok itt gyakran hatalmas üledékektől vaunak 

 áthidalva, melyek számára külön systematikai neveket kellett alkotni (rhát, 

 tithon), míg másrészt egy-egy vastag mészkő vagy dolomitpad a nímet trias-> 

 lias-jurának egész rétegsorozatát helyettesíti minden belső tagozás nélkül. 



A harmadik nehézség az Alpok másodkori és részben harmadkori kép- 

 ződményeinek az a sajátsága, hogy egykorú üledékeinek faciese vagyis petro- 

 graphiai minősége helyről helyre gyakran változik, a mi, a mozgás okozta 

 feldaraboltsággal kajjcsolatban, a korban összetartozó üledékek kinyomozását 

 felette megnehezíti. 



Mindez érthetővé teszi, hogy a százéves munka daczára az Alpok 

 geológiája még mai napig sincs teljesen kiderítve és hogy annak összefoglaló 

 előadása szükségképpen még számos hézagot, számos ellentmondást, számos 

 kérdőjelt tartalmaz. Nehéz már magát az előadás vezérfonalát, a tárgy be- 

 osztásának alapját helyesen megválasztani. Ha a szerző a geológiai egysége- 

 ket átkaroló területek szerint osztja be előadását, kérdés, hogy ez esetben 

 nem-e a stratigraphiai rendszer követése vezetett volna egyenesebben, a föld- 

 történelmi úton, a nehéz tárgy megértetéséhez. A munka ugyanis öt geológiai 

 egységre osztja fel a keleti Alpok területét, melyek 1. az északi Flyschvouu- 

 lat, 2. az északi Mészalpok, 3. a Centrális zóna vagyis a középső kristályos 

 hegység is, 4. a Drávavonulat, 5. a déli Mészalpok, melyekhez e munkában 

 valamint a természetben is, 6. a dinari redők vonulata csatlakozik. 



Látni való, hogy ebben a sorrendben nem fejeződik ki sem a chro- 

 nologiai rend, sem az a symmetria, mely ha nem is mint a liegyképződés 

 folyománya, mégis az egyidejű üledékek nagybani eloszlásában a keleti Alpok 

 területén kétségtelenül megvan. Minthogy pedig a ké])zödmények még sincse- 

 nek az egyes voniilatok szerint egymástól szigorúan elkülönítve, hanem a 

 határokon sokszorosan egymásba fonódnak, a gyakori ismétlődések elkerül- 

 hetetlenek és az előadás világossága némileg szenved. 



Ezt a hibát — ha annak nevezhető — helyrehozza a munkának két 

 utolsó fejezete, melyek elseje (VII.) a keleti Alpok geológiai történetét, má- 

 sodika (VIIL") tektonikáját tárgyalja átnézetesen. A YII fejezet természetesen 

 chronologiai sorrendben adja elő az Alpok területén szereplő képződmények 

 keletkezését és tömegmozgásaiknak történetét. 



