ISMERTETÉSEK. 407 



Az Ősi kristályos palák fölött és között a cambri korszak üledékeit 

 kellene keresnünk, de ezek itt biztosan ki nem mutathatók. A legrégibb 

 szerves maradványok, melyek a mautheni agyagpalákban találtattak, az alsó 

 silurba tartoznak. Felső siliir és devon a középzóna keleti részében (grazi 

 öböl) és két szélén hosszú vonulatokban mutatkozik. Az osztrák Alpok nyu- 

 gati fele ebben az időben szárazföld lehetett és a caledoniai gyűrődés, mely 

 Európa északi részében oly hathatósan érvényesült, itt már nem ismerhető 

 fel. Ellenben a második európai gyűrődés, melyet Suess, mint varisc hegy- 

 képződést, Középeurópában kimutatott, az Alpok középcarbon üledékeiben 

 is hagyott nyomokat, és ez volt, úgy látszik, az alpin terület első hegykép- 

 ződése. A felső carbon ugyanis itt részben szárazföldet talált és növény- 

 lenyomatos édesvízi üledékeket hagyott hátra az Alpok északi felében, míg a 

 déli részekben a tengerpart állása többször váltakozott (fuzulina-mészkö). 



Utána a perm még nagyobbára szárazföldet talál, és déltirolban egy 

 nagyszabású porphyr kitöréssel köszönt be. De már a középső permhez tar- 

 toznak a verrucano és a grödeni homokkőnek messze elterjedt törmelékköze- 

 tei, melyek a sülyedő szárazföld partjai közelében képződhettek. A felső 

 permben pedig a tengeri transgressió nagyobb mértéket ölt, még pedig két 

 oldalról ú. m. az északi területre Schweiz felől (schwazi rétegek) a déli 

 Alpokba pedig délről (Bellerophon-mészkö). 



Még fontosabb a trias korszak, melyben a tenger a keleti Alpok terü- 

 letét úgyszólván egészen elborította, ugy hogy északon a cseh tábla partjait 

 mosta. Azonban úgy látszik, hogy ez utóbbi szárazföldből egy kiágazó, majd 

 vízalatti, majd kimagasló hegyhát a nyugati Alpokig ért (Gümbel szerint: 

 vindeliciai hegyhát), melytől nyugatra a trias más kifejlődésű, mint keletre. 

 Az általános transgressió azonban nem egyenletesen és nem mindjárt köszön- 

 tött be. A trias legrégibb tagja majdnem az egész területen a werfeni réte- 

 gekből áll, melyre a vízszíntáj emelkedésével különféle mészkő- és dolomit- 

 képződmények rakódnak. Legáltalánosabb az immersió a triaskor, végén a 

 födolomit és dachstein-mészkő lerakodásának idején. Déltirol a trias idején is 

 vulkáni kitörések színhelye volt. 



A liaskorszakban hasonló viszonyok uralkodnak. Csak északon, a cseh 

 szárazföld közelében találunk parti képződményeket (gresteni rétegek) és délen 

 a Tredeci communi táján is bizonyos sekélyvízi üledékek egy déli száraz- 

 földre utalnak. Egyébként mély tengeri mészíiiedékek uralkodnak. 



De a tengerszín emelkedése a felső jurában éri el tetőpontját, a mikor is 

 a keleti i\.lpük tökéletesen víz alá kerülnek, a középvonalat szigetmaradványai, 

 valamint a vindeliciai hegyhát is teljesen eltűnnek és szabad összefüggés létesül 

 a középeurópai juratengerrel. Egyébiránt éppen az alpesi juralerakodások azok, 

 melyek a vastagság gyakori változása és faciesek sokfélesége, valamint a strati- 

 graphiai sorozat hézagossága folytán a legnagyobb rejtélyeket állítják a felvevő 

 geológus elé. Számos részletkérdés fölött a vita még most is folyik. 



Tömegmozgások nyomai az egész mesozóos korszakban kimutathatók. 

 MoJssisoMcs véleménye szerint a déli Alpok zavargásainak fővonalai részben 

 már a liasban keletkeztek és később csak kifejlődtek vagy megújultak. 



Fuldlnni Kij-Juny XXXV. I;<)t. 1'J:r,. "lÜ 



