408 ISMERTETÉSEK. 



Jura és kréta között nincsen az Aljjokban az a föltűnő hézag, mely 

 Németországban ezen két fökorszak kiilönválasztását követeli. A hézag itt 

 inkább az alsó és a felső kréta közé esik, a mikor is egy erős redözés a 

 területnek nagy részét a vízből kiemeli ; csak az Etsch-öböl, a velenczei 

 Alpok és a flyschrégiónak egy része maradnak a vízszín alatt. A felgyíírödött 

 északi Mészalpokban a folyóvíz megkezdi munkáját és nagy harántvölgyeket 

 létesít, melyekbe a felsó'kréta tengere ismét behatol. A Gosau-képzödmény 

 ilyen vízvájta medenczékben rakódik le. 



A harmadkor elején ismét más a száraznak ós víznek eloszlása. A közép 

 Aljjok és velők az északi mészöv kimagaslanak ; az Alpoktól délre pedig egy 

 régi Adria-szárazföld van, melyen Görztől Cattaroig a üburni emelet édes- 

 vízi rétegei képződnek. Tenger boiu'tja északon a flyschzónát és délen az 

 Etsch -öblöt. 



Az eoezénben és talán még inkább az oKgoczén korszakban a tenger 

 újból terjed és helyenként mélyen behatol a mészalpok és a centralis zóna 

 völgyeibe, de tömegmozgásoknak jelei ebben az időben nem mutatkoznak. 



Annál fontosabb az a nagyszerű redőzési folyamat, mely az oligoczén- 

 kor végén és a mioczén kezdetén beáll. Mert, ha nem is kizárólag, ennek a 

 harmadkori tömegmozgásnak kell az Alpok képződését tulajdonítani, a mint 

 a régibb nézet vallotta — hiszen láttuk, hogy a megelőző korszakokban is 

 már ismételten hatalmas összetorlódások érték ezt a vidéket — mégsem lehet 

 tagadni, hogj' az egész hegylánoz kifejlődése, és vele a Kárpátoké és a dinári 

 hegylánczoké is, főleg ezen utolsó nagy gyűrődésnek eredménye. Az Alpok- 

 nak bizonyos részei ú. m. az északi ílyschvonulat, a venetiai Alpok és a 

 dinári lánczok ekkor torlódtak fel először, és a már régibb redővonulatokat 

 az új mozgás szorosabban egymáshoz csatolta, magasabbra felszorította és 

 sokféleképpen módosította. 



A mioczén korszakon keresztül még folytatódik a mozgás, de az Alpok 

 északi részében korábban enyészik el, mint a déliben és délkeletiben, hol 

 még a plioczén rétegeken is erős redőzést lehet tapasztalni. Ezzel összeesik 

 időben az Alpok keleti végén a soproni és grazi öblök beszakadása, melyeken 

 belül a fiatalabb harmadkori rétegek zavartalan helyzetben maradnak. Később, 

 talán már a negyedkorban, sülyed le az Adria szárazföldje és most már a 

 nagy tektonikai mozgásoknak vége. Beáll a denudatió korszaka a klímának 

 azon változásával, melyet jégkorszaknak szokás nevezni. Ugy a folyóvizek 

 szakadatlan munkája, mint a két vagy három ízben elhatalmaskodó glecserek 

 vájó ereje, külsőleg jelentékenyen változtat a harmadkori hegyláncz képén, a 

 nélkül azonban, hogy a tektonikai mozgások okozta alapvonásokat teljesen 

 el tudta volna törülni. 



Az Alpok geológiai története tehát arra vall, hogy a földkéregnek ez a 

 része sem egyszeri hirtelen emelkedés vagy gyűrődés, sem pedig lassú szaka- 

 datlan torlasztás által alakult hosszú és magas hegylánczczá, hanem hogy a 

 geológiai korszakok folyamán itt, mint a földkéreg gyengébb vagy plasztiku- 

 sabb részében, ismételten váltakoztak a gyűrődések, feltorlasztások a törések- 

 kel, leszakadásokkal és kisimításokkal. Az energikus tömegmozgásoknak arány- 



