410 ISMEIITEIÉSEK. 



mellett ueiu liiányzauük déli áttohísok iiz északi AlpokbiiD, sem északiak a 

 iléli Alpokban sem. Főleg j cdig, miutáu Tietze világ<jsan kimutatta, hogy a 

 dinári vonulatok szorosan a déli mészkővonulatokhoz csatlakoznak, világos, 

 hogy ezen hegységek dél és délnyugat felé áthajló redői sehogy sem illenek 

 SuEss elméletének keretébe. Nem egyoldalú, bánom kétoldalú nyomás, 

 azaz két aránylag szilárd lap között való összepréselés magyarázhatja csak az 

 Alpok szerkezetét. Az északi tábla ismeretes : ez a Suess által, mint torlódási 

 akadály, felismert cseh tábla. A délire nézve azonban csak hypothesist formál- 

 hatunk, midőn azt az elsiilyrdt Adria-szárazföldben keressük, melynek létezésére 

 és hajdani szereplésére az Alpok geológiai történetében már rámutattunk. 



Ezzel a megváltozott nézettel fölöslegessé válik a gyűrődött hegység 

 két oldalának megkülönböztetése. Hogy az Alpok déli vonulatai nem oly egy- 

 ségesek, mint az északiak, hogy bennök több a szakadás, több az eruptios 

 feltörés, hogy déli határuk egy elsülyedt földdarab, holott északon egy látható 

 granittábla fekszik, mindez még nem elég arra, hogy a hegység két oldalá- 

 ban a szerkezeti alaptypus egységét félreismerjük és egy belső s egy külső 

 oldalról beszélhessünk. 



Yégre a szerző még a hegyképződés végső okára, vagyis az azt kereső 

 hypothesisekre vet egy pillantást és köztük a contractiós elmélet mellett foglal 

 állást, mely általánosságánál fogva a földteke összes ledóhegységeit egy közös 

 okra vezeti vissza. 



Átnézetes világos képét vázolni ily nagy és bonyolódott hegységnek, 

 feldolgozni egy évszázad irodalmát és egy emberélet kutatásait, végére járni 

 a száz meg száz megfigyelés jelentőségének és mindebből a föld történetének 

 egy nagy fejezetét alkotni: ime ez a nagyszabásn feladat, melyet a szerző 

 ebben a kötetben szerencsésen megoldott. A ki az osztrák Alpok geológiájá- 

 val egészben meg akar ismerkedni vagy akár annak egy-egy részletével kivan 

 behatóbban foglalkozni, ezentúl ebben a munkában találja meg első vezetőjét 

 és útbaigazítóját. Könnyű olvasmánynak ugyan nem mondható ; az irásmodor 

 nem mindig elég világos, az ismétlések gyakoriak ; sokszor a rövidség igye- 

 kezete homályossá teszi a mondatot és végre a tárgy beosztása sem egészen 

 szerencsés. De mindez elenyészik a munka belső becse és tudományos fon- 

 tossága mellett. 



Azt is lehetne felvetni, hogy a munka tartalma nem felei meg egészen 

 czímének, mert ha az első fogalomnak, a szerkezetnek (Bau) bőven jut a 

 tárgyalásból, második (Bild), azaz a hegység orographiája és tájképe csak 

 igen mellékesen jut egyes odavetett megjegyzéshez, mint mikor p. o. a szerző 

 a déltiroli dolomitok tájképi szépségeit a geológiai alkotásból magyarázza, 

 vagy mikor a középhegységről élvezhető kilátásnak kulcsát adja. De az ellen, 

 hogy turistamunkát vagy tájképleirást adjon, a szerző mindjárt a bevezetés- 

 ben tiltakozik. 



A munkát egyébiránt több vázlatos térkép, szelvényrajz és egynehány 

 fototypiai tájkép diszíti. 



A magyar olvasó az irigység bizonyos nemével teszi le ezt ;•, kötetet : 

 hát mikor lesz már alkalmunk, szép hazánk földtani leírását ilyen alakban, 

 mint magyar toll termékét üdvözölni ? Inkey Béla. 



