ISMERTETÉSEK. 



411 



2. Rudolf Hörnes. Hriu uiiiJ Bild der Ehcncii (hUn'iTiclis. 



A nevezett négy szerző közül, kik Ausztria geológiai szerkezetének ecse- 

 telésére szövetkeztek, Hörnes R. vállalta volt magára a sík- vagy alföldök tár- 

 gyalását. E szerint az előttünk fekvő könyvben Hörnes ama fiatal lerakodá- 

 sokkal foglalkozik, melyek a cseh hegységtömeg, valamint az Alpok és Kárpátok 

 közt elterülő depressiói területeket töltötték ki. E lerakodások nemcsak e három 

 hegységsystema közt keletkezett mély depressiók kitöltéseként jelennek meg. 

 hanem e hegységek alacsony részeibe és öbleibe is benyúlnak, sőt részben — 

 fiatal geológiai koruk daczára — fölegyeuesedetten és ránczosodottan hegy- 

 lánczolatok felépítésében vesznek részt. A földtörténet legfiatalabb korához 

 (harmadkor, diluvium és alluvium) tartozó lerakodások ezek és a paleogén és 

 neogén közti határ képezi szerző tárgyalásainak kiindulási pontját. 



A bevezetésben ráutal a tengernek ama két ellenkező, pozitív vagy eusta- 

 tikus (SuEss) mozgására, a melyeknek egyike a palnoqéír és nror/ihi közti ha- 

 táron, másika a mioczén közepén, az európai harmadkori képződményeken 

 belől határozott nyomokban, messzire terjedő területeken nyilváuul. 



Mindkét esetben a tenger erősen előrenyomult oly területekre, a mel.ye- 

 ket azelőtt lakustris, szénlerakodásokat magába záró képződmények borítottak. 



Ezek az átnyúló tengeri képződmények sok ízben az elegyes vizíí lera- 

 kodások jellegét mutatják és mindkét esetben elegyes vizű cerithiumok nagyon 

 gyakori előfordulása jellemzik : a régiebbeket Potatnidcn margaritaceus, Beong. 

 és Ciriuiulolab'mm jilinitKiii, Brxo., a fiatalabbakat Chtra Indoitata, Ghab. és 

 Tympauotoiniis Duliom. M. Hok.\. 



Az eustatikus pozitív mozgásnak e két fölötte messze elterjedt nyomát 

 szerző véleménye szerint első sorbau kellene támpontokul használni, ha Európa 

 középső harmadkorú képződményeit időleges sorrendben taglalni akarjuk, alikor 

 is, ha — mint az tényleg megvan — mindkét esetben a nevezett jellemző 

 vezető-kövületek még valamivel magasabb padokban ismétlődnek is. 



E nagy eustatikus pozitív mozgások elseje jelöli a határt Európa ó- és 

 fiatal-harmadkorú képződményei közt. Hörnes Móricz «jípof/Píi»-jéuek alsó ha- 

 tára, melyet legjobban itt vonunk meg, egyenlő Suess aeísö nicdUcn-án-eme- 

 leté»-nek kezdetével. Ez első mediterrán végét, a «SrMier»-t, nagyon messze 

 elterjedt egynemű lerakodások jelölik, melyek Délfrancziaországtól kezdve egé- 

 szen Ázsia belsejéig nyomozhatok. A schlier e fázisa, mint azt Süess (Antlitz 

 der Erde) kimutatta, egyúttal nagy elhaló, kősó- és gipsz-lerakodások jelle- 

 mezte tengernek a képét mutatja. 



Sdess nmiisodil; inedUcrrán-evaeleiéii-nek kezdetét megint pozitív eusta- 

 tikus mozgás jelöli. A tengernek a Touraine tágas öblébe való benyulása, az 

 egykorú lerakodásoknak az orosz síkfold déli részén át való transgressiója, 

 valamint az é.szakkeleti Afrika messze nyúló áradásának nyomai, ezen eusta- 

 tikus pozitív mozgást ép úgy engedik felismerni, mint Ausztria és Magyar- 

 ország területén észlelhető számos jelenség. Nemcsak a wieni és grazi öbölben 

 ismeretesek e <i//rniidi réíer/rka, hanem mélyen nyúlnak azok be az Alpok 

 völgyeibe Kariuthiában ép úgy, mint Déltirolban, sőt Morvaország felöl, 



