ISMERTETÉSEK. 415 



fűződött a neptunisták és vulkanisták harcza, melyben a Karlsbadban üdülő 

 agg GöTHE is résztvett. 



A VII. fejezet ismét a varisc ívvonulathoz tér vissza és annak nyugati 

 részeit, a tepeli felföldet, a Kaiserwaldot, a Fichtel-hegységet, a türingiai he- 

 gyeket és végre a szász-cseh Erczhegységet tárgyalja. Az általános északkeleti 

 csapásirányt, melyet ezeknek a hegységeknek őspalái követnek, több helyütt 

 hatalmas granittömegek szakítják meg, melyek kitörése a varisc gyűrődést 

 követte. Ez a varisc csapásirány majdnem merőlegesen áll a cseh és bajor 

 erdő csapásirányára, valamint a folytatólagos frank törésekre, melyeken a varisc 

 ív délnyugaton elvágódik. Az Érczhegység nevezetes érczbányászata, valamint 

 a szászországi kőszénbányászat beható leírásban részesülnek. 



A VIII. fejezet végre a varisc ív keleti felére, a Sudeták neve alatt össze- 

 foglalt hegyvonulatokra tér át. Az Elba folyó áttörése jelöli a két rész választó 

 vonalát és csaknem összeesik a csapásirány változásával. Igaz, hogy itt óriási 

 gránit- és sienit-tömegek szakítják meg az összefüggést a rétegzett őskori kő- 

 zetek kapcsolata között, de mindezeket a képződményeket egy hosszú törés- 

 vonal határolja, mely Drezdától Miletinig, átlag NyÉNy— KDK irányban hul- 

 lámzatosan húzódik. Kelet felé úgy a réteghullámok, mint a törések csapás- 

 iránya helyenkint DK és D, végre pedig délnyugatiba megy át és így éri el 

 a Dunát és a délcsehországi granittömzsöt. Ez a csapásváltozás azonban, ép 

 úgy, mint a cseh tömeg nyugati részében, inkább hirtelen és köz vetetlenül áll 

 be, nem pedig Ivalakú görbülés. Kivételként mutatkozik az ívalakú, ú. u. bos- 

 kovitzi barázda, egy keskeny árokszerű sülyedés, a brünni eruptios tömeg (sienit 

 és gránit) és a morva gneisz között, melyben a permi üledékek megmaradtak. 

 A keleti kristályos vonulathoz keleten devon-mészkövek, kulm és végre a fontos 

 sziléziai-morvaországi kőszénképződmény csatlakoznak. Még tovább keletre 

 tekintve, a szerző másodkorbeli képződmények sorozatán át egész Krakkau 

 vidékéig vezeti az olvasót, megmutatva neki az európai Középhegység ellaposo- 

 dását kelet felé, egy pillantást vetve a délkelet felől előrenyomult Kárpátok 

 hegyliullámaira is. Érdekesek még a Sudetákban kimutatott jégkorszakbeli 

 nyomok, azaz egyfelől a Eiesenhegység és más magaslatok hajdani önálló gle- 

 cserképződménye, másfelöl az északi általános jégburoknak egész eddig és 

 Krakkauig terjedő nyomai. 



Az utolsó fejezet még egyszer az egész tömeg tektonikai alapvonalait 

 vázolja és azoknak viszonyát a cseh-morvaországi földrengésekkel tárgyalja. 

 Végre még a legfiatalabb geológiai események, a jégkorszak különböző szaka- 

 szai, a lüszképződmény, a barlangok és azok állatvilága, a diluvialis ember 

 nyomai és a cseh felföldön elterjedt tőzegtelepek tárgyaltatnak, főleg tekin- 

 tettel a vidék mai domborzatára és tájképi jellegére. 



Az utóbbira, vagyis a domborzat és tájkép vonatkozásaira a geológiai 

 alaphoz, a szerző az egész munkán át különös súlyt fektet, ezzel, valamint a 

 számos sikerült tájképábrával is igazolván a mű czímót és a leírt országoknak 

 nemcsak szerkezetét, hanem képét is adva. Inkey Béla. 



