458 EOZLOZSNIK PÁL 



Mikro-gabbro. 



Ez szürke, finoman czukros-kristályos kőzet, melynek alkotó-részei 

 már fel nem ismerhetők. Csak egy helyről ismeretes : Almásairól a 484 m 

 és 468 m tetők közt, a völgy felső részében. M. a. vizsgálva szövete mikro- 

 gabbroidalis : a Földpát idiomorph az Augithoz képest. Alkotórészei 0"03 — 

 O'O") mm Magiietü oktaéderek, Földpát és Augit. A 0*04 — 02 mm-es üde 

 Plagioklasa (labrador-bytownit, meghatározása — apró kifejlődése követ- 

 keztében — azonban nehéz), a gabbrokra jellemző idiomorph kifejlődés- 

 sel bir. Olykor centrikusán hólyagos v. magnetites zárványok felhalmo- 

 zódnak benne. Zárványa az Apatit is. Az Ai«iit (Diallag?) többnyire tel- 

 jesen eluralitosodott ; zárványa apró Magnetit, ritkán utólagos eredetű 

 Rutil is. Elosztása változó : vannak részek, hol az Urálit uralkodik, más 

 helyeken ismét a Földpát jut túlsúlyra. 



A csiszolatot végül néhány 001 mm vastag uralitos ér járja át. — 

 Vegyi összetétele dr. Emszt Kálmán m. kir. vegyész úr elemzése szerint: 



SiO, _, _______ 48-402 



TiO] _,„_„„____ 0-071 



FeM^ _________ 4-811 



FeO ^ _ _ 6-321 



AW^ ..„_„___ 15-380 



Ccio _ .„ _______ 11-610 



MgO __________ 8-088 



R\0 _________ 0-724 



]Sa,0 _________ 2-879 



H^Ö ._ ______ 1-868 



Összesen 100-154 



OsAKN ' módszere szerint ezen adatokból a következő értékeket 

 nyerjük : 



5 = 51-37, A = 3-45, C=6-14, F= 29-43, >í = 85; a kőzet tehát 

 az (d) sorba tartozik; továbbá AZ-mal nincsen telitve. ■/« = 7 6, sori', 

 K= 0-825, a = 1-77. c = 3-13, /■= 15-1. Képlete s^y^ a^.^ c^ f^^. 



A Földpátok képződésére a Si 0,-ból 32-98 használódik föl, ma- 

 rad tehát még szines alkotórészekre 18-39 Sí' 0.-,. Tekintve azt, hogy az 

 F= 29-43-ból a Fe=9-40 főleg Magnetit képzésre használódik föl, a 

 többi szines alkotórész metasilikát lesz. Az átlagos plagioklasa kb. Ab, 

 An, tehát labrador. 



Kifejlődésére a kőzet igen hasonlít a Beerbachithoz, a melylyel csak- 



* A. Osann: Versuch einer chemischen Classifioation der Eruptivgesteine. 

 T. M. u. P. M. XIX. 351., XX. 399., XXI. 365., XXII. 322. és 403. 



