0() SCHMIDT SÁNDOR 



IV. Sóbányászat. 



A sóbányászat tere sokkal nyugodtabb valami, mint a minőt az eddig 

 tárgyalt bányamű vekben láttunk. A bányászat- kohászati csarnok közepén 

 volt a hazai sóbányászatnak egységes, szép, látnivaló és tanulságos cso- 

 portja. Hazánk fontos és gazdag sótelepei Máramaros, Bereg, Ung, Zem- 

 plén és Srtrosmegyék területén vagyis északkeleti Magyarhonban, továbbá az 

 egykori Erdélyben Alsó-Fehér, Kolozs, Torda- Aranyos, SzolnoL- Doboka 

 és Szehen megyékben vannak. A m. kir. ide vonatkozó íobányahivatalok 

 székhelyei Akna-Szlatina, Marosujvár és Sóvár és ez utóbbi kivételével, 

 hol most csak sófözés folyik, tulajdonképen két sóbánya-kerület van, a 

 máramarosi s a marosujvári. A kimutathatóan legidősebb sóbányáink a 

 máramarosi kerületben, névszerint Rónaszékei i vannak és hazánkban a 

 legtisztább kősót a marosujvári kerületben Deésaknán termelik. 



A kősó egy minden geológiai időszakban elterjedett kőzet, úgy hogy 

 úgy az idős mint pedig a fiatalabb képződményekben némelykor alig elgon- 

 dolható óriási tömegekben van meg. Magyarhon kősótelepei a fiatalabb idő- 

 szakba, a harmadkorba valók, a mely körülmény azonban kitűnő minősé- 

 gükre semmi tekintetben sem hátrányos. Mivel nálunk a kősó az állami 

 monopólium tárgya, egyúttal sótelepeink roppant mértékénél fogva is 

 sólermelésünk semmi különösebb ingadozásoknak sincs alávetve. Itt a fej- 

 lődós nyugodtan, de annál biztosabban halad előre, mint azt a következő az 

 egyes időszakoknak megfelelő termelési adatok is bizonyitják : 



tonna 



1881—1885 (átlag) 159.244 

 1886—1890 (átlag) KiO.OGO 



1892 17G.:]68 



1893 167.209 



1894 169.282 



1895 169.395. 



A külföldre kiszolgáltatott kősó mennyisége pedig az alábbi volt 

 1886- 



Ez utól)bi tekintetben tehát ls9 l-ben nagy visszaesés állott elő. A vi- 

 lágon Nagy-Brittannia a legtöbb sót termelő állam, de egyúttal vegyi ipará- 

 ban a világ legelső sófogyasztó állama is. 



