58 HCHMIDT SÁNDOK : 



kiállítva, melyekre 189í}-ban a Ferenczbányának egy ujonan nyitott vágá- 

 fiában, a föld szinétöl mintegy 1 20, a sóháttól pedig őő méterre, kőzetdara- 

 bok társaságában bukkantak. 



Az Akna-Szlatinán levő Lajos- és Kunigunda-bányák térképei sem 

 hiányoztak, melyeknek diagrammok, sódarabok, közetek stb. voltak a hasz- 

 nos kiegészítői. Érdekesek voltak még a kristálytiszta sóból faragott dísz- 

 tárgyak is (kereszt, levélnehezék, kancsó, tá.1 stb. j, melyeket Flórián Károly 

 sófaragó Rónaszéken állított ki. 



Ezen kiállításban a lörténcti mozzanatról is kiváló figyelemmel gon- 

 doskodtak, így kiállították Ulászló királynak egy 14í)8-ból eredő szabadság- 

 levelét, továbbá a gróf FESTETiCH-féle munkás statútumot 1778-ból. De a 

 legérdekesel)b volt a királíjvölgiii ó'srngi, vízzel történt kősótermelés ma- 

 radványainak a kiállítása. 



A Kirdhivölijn felhagyott sóbányahely a felírások szerint Szlatinától 

 eszak-nyugatnak, 3:2 km távolságra fekszik, hol 1817-ben egy új aknatorok 

 lemélyesztése alkalmával 13,28 m mélységben egy ősrégi bányaüreget és 

 még egy más, szintén ősrégi müveletet is felfödöztek. A fejtés édes vízzel 

 való oldással történt és az ide tartozó ősi szerszámokat stb. eredetiben, ki- 

 merítő rajzokkal és szöveggel is ellátva mutatták be. Az ősi létra fokai 

 0,47 — 0,03 m távolságra állottak egymástól, a mi az ősi bányászoknak nem 

 valami kellemetes mozgást engedhetett meg. Megjegyeztem még, hogy az 

 1846. és 18i7-ik években is födöztek fel ilyen ősi sóbányamüveket. 



A márdnwrod sóljánya-kerület termékeit még gazdag választékban 

 külön is egybeállították, a munkásoknak egyszerű sajátságos szerszámaival 

 együtt, mely utóbbiak sorában a hajlékony galagonyafából készült rövid 

 nyelű csákány kiválóan érdekes volt. 



De a marosKJvárí kerület sóbányái sem maradtak semmi tekintetben 

 hátra. Ide tartoznak Marosujvár, DeéHakna, Parajd, Torda és Víz- 

 akna ismert sóbányái. Parajd (Udvarhely megyében) különösen érdekes 

 azért, mert itt az 50 — 80 méter magas dombokban szabadon föltárt sótes- 

 tek, igazi t^ólieíjíjck vannak, mint a minők Spanyolországban (Cardoiid) is- 

 meretesek. Vízaknán az 1816-ban felhagyott ügynevezett Nagyhánya csön- 

 des nyugvóhelye a csatában 184í)-ben elhullott 300 honvédnek, a honnét 

 1800-ben egy felhőszakadás után a víz hat hullát meglehetős jó megtartási 

 állapotban a napvilágra hozott. 



Ezen sóbányák is igen szép térképeket, photograph iákat és diagram- 

 mokat állítottak ki, valamint az «erdélyi» összes sóbányákban termelt só- 

 mennyiséget 1867-től 1804-ig évenként kiilön feltüntető gondos táblázatot 

 is. A szép átlátszó sókristályok úgy mint a sótermókek egyáltalán, azután 

 egy szép karcsú /.ósd obeliszk, rajta az aránylag igen ritka vörös szinü kő- 

 sóból szépen kifaragott magyar czímerrel, a marosujvári Sle/dnid bányának 

 kősóból (1 : 100) elkészített mintája, majd a többi bányák harangidomú le- 



