232 



SCHAFARZIK FERENCZ : A BÁNYÁSZATI, KOHÁSZATI ÉS GEOLÓGIAI CONGRESSUS 1S96. 



tott 8 az egész maratási folyamat kb. bárom óráig tartott. Később Kerpely 

 Antal is végzett ilyen kísérleteket, a melyeknek gyakorlati czélja a vassínek 

 finomabb szövetének pontosabb kipuhatolása volt. A szintén királyvizzel 

 maratott sinátmetszetekröl Kerpely 1877-ben a Bányászati es Kohászati 

 Lapok számára nyomdafestek segítségével természetes lenyomatokat készít- 

 tetett. Szépen tűnt ki ezen átmetszeteken a sínek rostos szövete, de külö- 

 nösenjói látszottak a próbadarab tömegében netán foglalt oxydált redves és 

 salakos, vagy éppen selejtes részek, és mindenek előtt a forradások vonalai. 

 A megmart felület megvizsgálása szabad szemmel vagy kézi nagyító segít- 

 ségével történt. 



20. HoFMANN Rafael (Bécs).: a A f>atalabb ásványi szénfajták kokszol- 

 hatása, különös tekintettel a zsilvölgyi széntelepekre. « Tudjuk, hogy a nyers- 

 vasolvasztásnál a koksznak fontos szerepe van, valamint azt is, hogy 

 Magyarország szeneinek kokszolhatására nézve nincsen éppen a legkedve- 

 zőbb helyzetben. Ezért kiváló figyelemmel kísérték már azelőtt is a zsil- 

 völgyi felső oligocfenszén kokszolhatásának kérdését. Az első kísérletek, 

 melyek e tekintetben tétettek, már az ötvenes években történtek, még pedig 

 Urikányról, tehát a medencze nyugati részéből származó szénnel. Később, 

 midőn a petrozsényí vasút megnyíltával a medencze keleti része feltáratott, 

 folytatták ugyan a kokszolási kísérleteket, de mindig csak petrozsényí szén- 

 nel, s ezek kedvezőtlenül végződtek, a melyek azt bizonyították, hogy a 

 zsilvölgyi teknő keleti részének szenei nem kokszolhatok. 



Csak midőn a «zsili kőszén bányatársulat «, majd pedig ennek utódja 

 az ((urikány-zsilvölgyi magyar kőszénbánya-részvénytársaság)) Lupényen 

 a bányaművelést megkezdette, lépett a zsíi völgyi szén kokszolhatásának 

 kérdése ismét előtérbe. Nevezetesen az előadó Hofmann Rafael volt az, ki 

 fáradhatatlan buzgósággal kísérleteket vagy maga végzett, vagy másokkal 

 eszközöltetett. 1884-ben, 1885 és 1886-ban Wittkowitzon, Ostrauban es 

 Resiczán folytak a kokszolási kísérletek, különösen az V. és IL számú tele- 

 pek tisztább szenével, még pedig elég kedvező és biztató eredménynyel. 

 1886 óta a m. kir. államvasutak igazgatósága is kísérletezett a lupényi szén- 

 nel. Az időközben eszközölt feltárások és szénelemzések arról tanúskodtak 

 továbbá, hogy a mélyebben fekvő telepek tisztábbak, carbonban dúsabbak 

 és oxygénben szegényebbek, tehát kokszolásra alkalmasabbak. Mivel végre 

 a társaság szénproductiója 1806-ig a :}00.000 tonnáig emelkedett, úgy hogy 

 20 — 25"/,, aprószénhulladék mellett a nagyban való kokszgyártáshoz szük- 

 séges évenkénti 60.000 tonna rendelkezésre áll, elhatározta a társaság 

 a koksznak külön e czélra építendő kemenczékben való gyártását, s e vég- 

 l)ől még egyszer tétetett nagyban kísérleteket, mé;í pedig most már az ösz- 

 szes telepek szeneinek átlagával. Ezek a kísérletek, melyek Wittkowitzon, 

 Dortmundban. Gleíwitzben és Alaísben eszközöltettek, igen fényes ered- 

 ménynyel végződtek, a mennyiben átlag 65 — 66«/o kokszot eredményeztek. 



