A KUDA-HÁXVÁCSKA ÉS KOVÁCSVÁdÁS K()/,<")TTI VIPKK. 2í)7 



tam serpentines bypersthent (1304, 090, 1234, 1235); melyek közül a kis- 

 jánosváriban jiz amphibol is serpentinesedik. 



Némely kőzetben a bypersthen külsejét és hasadásait limonit festi 

 meg. A megfestett hyperstbenrészlet pleochroismusa még erösebb, mint az 

 ép hypersthené (1G21). A Febérpart andesitjében nagy számmal lévő karcsú 

 hperstbentűk mind liiimatitosodva vannak felületükön. A bámatitosodás 

 mélyebbre haladt az oszlopvégeken, mint az oldalakon, 



A bypersthen (1624) a bunsenlángban megfeketedik, legömbölyödik 

 (olv. 3. Szabó). 



Amphibol. A színes ásványok között a bypersthen után mennyiségre 

 nézve — eltekintve a Feketehegy csoportjából való néhány andesittől — az 

 amphibol következik, azon ásvány, melynek többnyire 2 — ^3 mm bosszú, 

 jól hasadó, karcsú oszlopait már szabad szemmel biztosan felismerhetjük. 



Az amphiboloknak is csak harántmetszetben van szabályos kristály- 

 alakjuk, nevezetesen az oszlopon (110) oo P kívül többnyire csak a (010) 

 oo P CX3 van kifejlődve. De némelykor (411) a ferdeátlós véglapon kívül meg 

 van az épátlós is (lOO)ooPoc; igya harántmetszetek alakja hat- vagy 

 nyolczszegletű. Nagyon gyakoriak azonban a szabályos körvonalat nélkü- 

 löző legömbölyödött szemek is. 



Nagyon közönségesek a cxd P c<3 (100) szerinti amphibolikrek, annyira, 

 hogy némely csiszolatban majdnem minden amphibol iker. Előfordulnak 

 sokszoros, négyes ikrek is (1301). 



Az amphiboloknak rendesen erős pleochroismusuk van, nevezetesen : 



c, ng ^ zöldes barna 

 b, n^ = barnás zöld 

 a, Up — sárgás zöld. 



Némileg eltér ettől a K.- Jánosvára andesitjének (1235) veresbe hajló 

 amphibolja, a mely legépebb a színes ásványok között. Ennek pleochrois- 

 musa : c, ng = sárgás zöld ; b, n^ = sárgás zöld ; a, Up --^ világos sárga. 



Elsötetedésük a oo p oc (010) metszetben a jó hasadástól 10 — 13°-ra 

 következik be. 



Az amphibolok külseje némelykor fekete, magnetites keretté alakult 

 (1235), mely egyes andesitben (1298) olyan mélyen hatolt az ásvány belse- 

 jébe, hogy csak középen maradt egy kis ép amphibol. Az ilyen keret né- 

 mely esetben (1626) erős nagyítással nézve magnetit ós pyroxen keveréké- 

 ből látszik állani. Úgy ezen átalakulás, valamint az amphibolok gyakori 

 corrodált, kimart állapota magmás resorptiora vezethető vissza, melynek 

 végső eredménye az, hogy az amphibol fekete halmazzá változik (1310). 



Az ampliibolokl)an, mint az első kristályosodású termékek egyikében 

 nem találunk olyan gyakran és annyi zárványt, mint a többi nagy ásvá- 

 nyokban. A zárványok között leggyakoribb még a magnetit, ritkább a föld- 



